ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1634/26 Справа № 932/1033/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2026 року  Дніпровський апеляційний суд у складі:     головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В.,  Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» про стягнення коштів, 
та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс»
на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» про стягнення коштів, у якій позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» 285675,64 грн. та судові витрати. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, що нею 25.10.2019 року було підписано договір про приєднання до публічного договору № АРКІ000000000076775 у вигляді заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу на умовах, визначених публічним договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «АК Плюс». За цим договором лізингодавець передає лізингоодержувачу в лізинг автомобіль згідно специфікації викладеної у додатку № 1, строк лізингу 60 місяців. Згідно додатку № 2 до договору про надання фінансового лізингу сторонами погоджено графік та суми платежів за договором. Згідно п. 14.1.7 договору, після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 138000 грн. Згідно п. 14.3 договору щомісячно в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 6360 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць. На виконання умов відповідач передав позивачу автомобіль Land Rover Renge Rover номер кузова НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 згідно додатку № 1 до Договору. Згідно договору та додатку № 2 до договору позивачем вносились платежі на загальну суму 285675,64 грн. Оскільки договір фінансового лізингу предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору фізична та юридична особа всупереч положень ст. 799 ЦК не було нотаріально посвідчено, тому він в силу положень ст. 220 ЦК України є нікчемним. Враховуючи, що кошти у розмірі 285675,64 грн. були сплачені за нікчемним правочином позивач просить стягнути ці кошти з відповідача (том 1 а.с.1-7).

31.10.2022 року відповідач звернувся із зустрічною позовною заявою, у якій просить суд, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 15.11.2024 року: - зобов`язати ОСОБА_1 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» автомобіль Land Rover Renge Rover номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; - стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» 364834,80 грн. вартості матеріального збитку. В обґрунтування зустрічного позовну зазначає, що наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яка може застосовуватись лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони. Під час користування ОСОБА_1 автомобілем сталося дорожньо-транспортна пригода в результаті якої автомобіль отримав механічні пошкодження, чим спричинено власнику автомобіля ТОВ «АК Плюс» матеріальний збиток, розмір якого товариство не може оцінити, оскільки автомобіль і далі перебуває у володінні ОСОБА_1 . Ухвалою Бабункінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2023 року відмовлено у задоволені клопотання ТОВ «АК Плюс» про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню вартості відновлювального ремонту автомобіля. За наслідками дорожньо-транспортної пригоди страхова компанія ПрАТ СК «ЕТАЛОН» перерахувало на рахунок ТОВ «АК Плюс» страхову виплату у розмірі 127400,00 грн. У відповідь на адвокатський запит ПрАТ СК «ЕТАЛОН» направило копію матеріалів страхової справи, з розрахунком вартості відновлювального ремонту, відповідно до якого вартість ремонту автомобіля становить 492234,83 грн. З урахуванням страхової виплати, ОСОБА_1 має компенсувати ТОВ «АК Плюс» різницю між розміром страхового відшкодування та розміром фактичного ремонту автомобіля, яка становить 364 834,80 грн (492 234,83 – 127 400,00). Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не має обов`язку компенсувати ТОВ «АК Плюс» вартість відновлювального ремонту авто, оскільки її вина у дорожньо-транспортній пригоді відсутня безпідставні, оскільки лізингоотримувач має повернути предмет лізингу у стані, у якому він був переданий лізингоотримувачу з урахуванням нормального зносу, що повністю кореспондується з ст. 216 ЦК України (том 1 а.с.66-69).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» про стягнення коштів – задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти сплачені за договором фінансового лізингу у розмірі 285675,64 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4519,00 грн.
Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів – задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» автомобіль Land Rover Renge Rover, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .
В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» залишено без задоволення (том 2 а.с.181-188).

Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ «АК Плюс» звернулось із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, заявляє вимогу про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення з ОСОБА_1 вартості матеріального збитку та ухвалення нового в цій частині про задоволення зазначеної вимоги (том 2 а.с.192-194).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.10.2019 року ОСОБА_1 підписала заяву №АРКІ000000000076775 про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу строком на 60 місяців.
Пунктом 1.2 договору встановлено, що строк лізингу 60 місяців з моменту підписання додатку №2 (графік лізингових платежів).
Згідно п. 14.1.7 цієї заяви після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 138000 грн. на транзитний рахунок, вказаний в пункті 14.1.5 договору.
Згідно п. 14.3 договору щомісячно в період сплати лізингоодержувач сплачує щомісячний платіж в розмірі 6360 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць.
Додатком №1, який підписано 30.10.2019 року, до договору фінансового лізингу узгоджено специфікацію та акт приймання-передачі автомобіля Land Rover Renge Rover номер кузова НОМЕР_1 , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Додатком №2 до договору фінансового лізингу встановлено графік лізингових платежів.
На виконання договору фінансового лізингу у період з 30.10.2019 року по 15.06.2021 року були сплачені кошти в сумі 285675,64 грн., що визнано представником ТОВ «АК Плюс» у судовому засіданні.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2021 року у справі № 761/20504/21 підтверджується, що 06.04.2021 року в м. Києві водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Хюндай Соната», д.н.з. НОМЕР_3 , при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, та при виконанні повороту ліворуч здійснив зіткнення з ТЗ «Ренж Ровер», д.н.з. НОМЕР_2 . ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Згідно відповіді ПрАТ «Страхова компанія «Еталон» ліміт страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну по полісу ЕР203297171 складає 130000,00 грн., розмір франшизи по полісу ЕР-203297171 складає 2600,00 грн.
За наслідками дорожньо-транспортної пригоди страхова компанія ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» перерахувало на рахунок ТОВ «АК Плюс» страхову виплату у розмірі 127400,00 грн.
У відповідь на адвокатський запит ПрАТ СК «ЕТАЛОН» направило копію матеріалів страхової справи, з розрахунком вартості відновлювального ремонту, відповідно до якого вартість ремонту автомобіля становить 492 234,83 грн.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості первісних позовних вимог та зустрічних позовних вимог в частині, яка була задоволена.
Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині, а тому частина рішення яка не була оскаржена не переглядається апеляційним судом (частина 1 статті 367 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.
Так, згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Як вбачається із матеріалів справи, автомобіль Land Rover Renge Rover, державний номерний знак НОМЕР_2 , отримав пошкодження внаслідок ДТП, яке сталося з вини водія ОСОБА_2 .

Будь-яких доказів того, що у зв`язку із укладенням договору про надання фінансового лізингу від 25.10.2019 року №АРКІ000000000076775, з вини ОСОБА_1 було завдано збитків ТОВ «АК Плюс» матеріали справи не містять.

Згідно ч. 3 ст. 216 ЦК України, правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Автомобіль який належить ТОВ «АК Плюс» було пошкоджено внаслідок ДТП, винним в якому визнано ОСОБА_2 згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2021 року у справі № 761/20504/21, саме до нього позивач має право пред`явити вимогу про відшкодування шкоди завданої його неправомірними діями.
Оскільки в даній справі позовні вимоги до ОСОБА_2 не заявлялись, а вимога про відшкодування шкоди пред`явлена до ОСОБА_1 , яка є неналежним відповідачем за вказаною вимогою.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів погоджується з висновком суду 1 інстанції, що ОСОБА_1 є не належним відповідачем за вимогою про відшкодування вартості матеріального збитку, завданого ДТП. 

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 повинна повернути автомобіль в стані, в якому він був переданий з урахуванням нормального зносу (ст.216 ЦК), колегія суддів не приймає. Так, відповідно до розрахунку зробленого ПрАТ СК «ЕТАЛОН» після огляду автомобіля вартість відновлювального ремонту предмету лізингу становить 492 234,83 грн., з урахуванням отримаю страхової виплати, на думку компанії відповідач має компенсувати ТОВ «АК Плюс» грошові кошти у розмірі 364 834,80 грн. для повної компенсації вартості відновлювального ремонту авто. 
ТОВ «АК плюс» просить стягнути з ОСОБА_1 суму збитку як відшкодування пошкодження автомобіля об`єкту лізингу, яка складає різницю між сумою фактичного ремонту і сумою страхового відшкодування, яку отримано ТОВ «АК плюс» від страхової компанії .

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 
Для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає. 
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. 
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2021 року, вину у ДТП за участі ОСОБА_1 , яке сталось 06.04.2021 року, визнано винним водія ОСОБА_2 .

Дорожньо транспортна пригода сталася не з вини ОСОБА_1 , що підтверджено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2021 року у справі №761/20504/21, в діях ОСОБА_1 відсутня протиправна поведінка, як і відсутня вина ОСОБА_1 , а тому стягнення збитків, які заявлені ТОВ «АК плюс» не ґрунтуються на законі. 

Тобто, ТОВ «АК плюс» не реалізувало свого права звернутись до винуватця ДТП - ОСОБА_2 . 

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскарженій частині відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід в оскарженій частині залишити без змін.

Крім того, апелянт не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене в оскарженій частині без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «АК Плюс» – залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 25 вересня 2025 року в оскарженій частині – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 червня 2026 року.

Судді: