УХВАЛА

19 травня 2026 року 
м. Київ

Справа № 916/3725/25 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Власова Ю.Л.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна паливна компанія «Облпаливо»
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року (колегія суддів у складі: головуючий Лічман Л.В., судді: Богатир К.В., Павленко Н.А.)
у справі №916/3725/25 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна паливна компанія «Облпаливо»
до 1. Комунального закладу «Опорний заклад освіти «Слобідський ліцей» Слобідської селищної ради Подільського району Одеської області, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Інком інтергруп»
про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішень та повідомлення, визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину,
ВСТАНОВИВ:
05 травня 2026 року через систему «Електронний суд» до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (далі - Верховний Суд, Суд) надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна паливна компанія «Облпаливо» (далі - ТПК «Облпаливо», скаржник), в якій скаржник просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року у справі №916/3725/25 повністю, а рішення Господарського суду Одеської області від 24 грудня 2025 року залишити в силі; стягнути з відповідачів на користь ТОВ «ТПК «Облпаливо» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 24 855,60 грн.
В системі «Електронний суд» документ сформовано 05 травня 2026 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 травня 2026 року для розгляду зазначеної касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.
Форма і зміст касаційної скарги встановленні у статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, зокрема, для юридичних осіб: повне найменування особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
Разом з тим, у касаційній скарзі не зазначено номера засобів зв`язку та адресу електронної пошти (за наявності) скаржника.
Відповідно до абзацу 1 пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
З огляду на зміст наведених вище вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити:
пункт 1 - посилання на норму права, яка, на думку скаржника, була неправильно застосована/порушена судом, та обґрунтування, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права, з обґрунтуванням подібності правовідносин, в яких Верховний Суд сформував такий висновок, з правовідносинами у конкретній справі;
пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення;
пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду про її застосування, із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній. Скаржник має чітко вказати, яку саме норму права суди першої та (або) апеляційної інстанцій порушили/застосували неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах першій, третій статті 310 цього Кодексу. Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, або інші порушення норм процесуального права передбачені частинами першою, третьою статті 310 ГПК України, то в цьому разі у касаційній скарзі має вказати пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України та має бути конкретно зазначено, з вказівкою на частину першу або/та третю статті 310 ГПК України.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.
Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. 
ТПК «Облпаливо» у касаційній скарзі оскаржує постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року у справі №916/3725/25 з підстави, передбаченої пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України. Скаржник зазначив, що апеляційний господарський суд неправильно застосував статті 15, 16 Цивільного кодексу України, статтю 4 ГПК України у правовідносинах щодо оскарження учасником запиту ціни пропозицій результатів процедури закупівлі у випадку неправомірного відхилення пропозиції такого учасника, тоді як відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування наведених норм права у подібних правовідносинах, в яких відбувалася процедура саме запиту ціни пропозицій, яка не передбачає можливості оскарження дій замовника до Антимонопольного комітету України, та в яких пропозиція учасника закупівлі була розглянута, але неправомірно відхилена.
Зміст наведених норм права свідчить про те, що зазначена в пункті 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підстава касаційного оскарження спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
Подана касаційна скарга хоч і містить посилання на положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України щодо підстави касаційного оскарження, однак не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України з огляду на таке.
При касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі №918/707/22, від 23 травня 2023 року у справі №910/10442/21, від 12 листопада 2020 року у справі №904/3807/19.
Крім цього, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі № 918/707/22, від 18 травня 2023 року у справі № 927/1177/21, від 04 квітня 2023 року у справі № 902/311/22.
Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, правовідносини, до яких ця норма повинна застосовуватись, який висновок зробили суди попередніх інстанцій з цього питання та обґрунтувати, в чому полягає його неправильність.
Проте, скаржник у скарзі зазначив норми права, які на його думку неправильно застосував суд апеляційної інстанції, та правовідносини, до яких мають бути застосовані наведені норми права, однак, не зазначив, які саме висновки апеляційного господарського суду щодо застосування статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 4 ГПК України, вважає помилковими і в чому полягає необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цих норм для правильного вирішення справи.
Отже, скаржник не виконав вимог частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.
З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті.
Частиною другою статті 292 ГПК України передбачено, що у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Таким чином, враховуючи доводи касаційної скарги, скаржнику слід виконати вимоги пунктів 2 та 5 частини другої статті 290 ГПК України та: 
- зазначити номер засобів зв`язку скаржника і адресу його електронної пошти (за наявності);
- належно обґрунтувати необхідність відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна паливна компанія «Облпаливо» на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 22 квітня 2026 року у справі №916/3725/25 залишити без руху.
2. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю «Торгівельна паливна компанія «Облпаливо» строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему «Електронний суд» або поштою на адресу: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.
3. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Торгівельна паливна компанія «Облпаливо», що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. Л. Власов