Справа № 686/12386/26
Провадження № 2-а/686/239/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Хмельницький 

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області 
у складі: головуючого – судді Стефанишина С.Л., 
за участю секретаря судового засідання – Мороза А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з Безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
24 квітня 2026 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернувся ОСОБА_1 з вказаним позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбаченеч.4 ст.132-2 КпАП України посилаючись на те, що зазначена постанова є незаконною та порушує його права та інтереси так, як позивач не вчиняв правопорушення щодо здійснення оперативного контролю за вагою вантажу та не є особою, яка оформила документ. Саме у даних правовідносинах уповноваженим представником вантажовідправника є завідувач виробництвом. 
Ухвалою суду від 29 квітня 2026 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у спрощеному провадженні.
07.05.2026 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на поданий позов. В своєму відзиві, відповідач позов не визнає, просить відмовити у його задоволенні.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засід анні з повідомленням (викликом) сторін відповідно до ч.5 ст.261 КАС України.
Згідно вимог ч.3 ст.261 КАС України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня в ідкриття провадження у справі.
Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у ній докази, суд вважає що поданий позивачем позов є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено, що 12.03.2026 року о 16 год.20 хв. Під час здійснення габаритно-вагового контролю на 270 км автомобільної дороги Н-03, Хмельницька область, транспортного засобу МАН д.н.з. НОМЕР_1 , за результатами перевірки встановлено, що вантажовідправником АТ «Ю АР ДІ Українські дороги», відповідно до ТТН від 12.03.2026 року №17 внесено недостовірні відомості про масу вантажу, які не відповідають фактичним даним та перевищують нормативно встановлені законодавством вагові параметри понад 30 відсотків, чим порушив ч.4 ст.132-2 КУпАП. 
За дане правопорушення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51000 грн. шляхом винесення постанови про накладення адміністративного стягнення за зазначене правопорушення безпеки дорожнього руху серії ПС №000953 від 08.04.2026 року. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Особливості та порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КупАП).
Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставі і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлено Правилами дорожнього руху.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Диспозиція ч. 4 ст. 132-2 КУпАП передбачає відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 30 відсотків.
Отже, за диспозицією вказаної норми на вантажовідправника вантажу покладається відповідальність за внесення (зазначення) ним відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним.
Відповідно до ст.1 Закону України Про автомобільний транспорт, вантажовідправник - це фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж. 
З аналізу наведеної норми слід дійти висновку, що суб`єктами правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 132-2 КУпАП, можуть бути громадяни, фізичні особи-підприємці, або уповноважені посадові особи вантажовідправників.
Отже, статтею 132-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у вигляді штрафу, що накладається на спеціального суб`єкта - уповноважену посадову особу вантажовідправника.
Своєю чергою, відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення пов`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до службових обов`язків.
Таким чином, застосування ст. 132-2 КУпАП підлягає в сукупності із ст. 14 КУпАП.
Правила юридичної техніки вимагають використання термінів у нормативно-правовому аспекті в однаковому значенні. Для визначення суб`єктів правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 132-2 КУпАП, необхідно звернутись до інших норм, які використовують термін «уповноважена посадова особа», а також надати логічне та систематичне взаємне тлумачення термінів «керівник» та «уповноважена посадова особа» за нормативного врегулювання інших актів.
Судом встановлено, що відповідальною особою за відвантаження продукції та внесення даних до товарно-транспортних накладних відповідно до розпорядження №621 від 10.07.2023 станом на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення було невизначене коло працівників АТ «Ю АР ДІ Українські дороги». 
Статтею 51-1 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що вантажовідправник має право на: передачу вантажу перевізнику для перевезення; відшкодування збитків, що виникли внаслідок втрати чи пошкодження вантажу.
Вантажовідправник зобов`язаний: вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу, а також повне найменування вантажоодержувача та автомобільного перевізника (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті або відмітку у відповідному полі в ID-картці), прізвище, ім`я, по батькові, номер посвідчення водія, а також інші відомості, визначені законодавством; надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію; здійснювати в установленому порядку страхування відповідальності на випадок настання негативних наслідків підчас перевезення вантажів; відшкодовувати витрати та збитки, заподіяні внаслідок порушення ним законодавства з питань перевезення вантажів.
Згідно з п. 1 розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі - Правила), замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів.
Пунктами 10.1., 10.2., 10.3. розділу 10 Правил встановлено, що перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовий договір (додаток 2). Заявка подається у вигляді та в строки, передбачені Договором. За погодженням сторін заявка може бути подана на один день, тиждень, декаду або місяць. Разові договори повинні бути укладені в письмовій формі. Відповідно до п. 11.1. розділу 11 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/ напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Згідно з п. 11.3. розділу 11 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.
Як встановлено судом із матеріалів справи, 12.03.2026 року о 16 год. 20 хв. під час здійснення габаритно-вагового контролю вантажовідправником АТ «Ю АР ДІ Українські дороги», відповідно до ТТН від 12.03.2026 року №17 внесено недостовірні відомості про масу вантажу, які не відповідають фактичним даним та перевищують нормативно встановлені законодавством вагові параметри понад 30 відсотків (32,25%). 
Відтак, викладене свідчить про те, що вантажовідправником внесено до товарно-транспортної накладної недостовірні відомості про вагу транспортного засобу з вантажем, що є правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 132-2 КУпАП.
Статтею 279-5 КУпАП визначено, що у разі якщо адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2,частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.
При цьому статтею 132-2 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у виді штрафу, що накладається на спеціального суб`єкта - уповноважену посадову особу вантажовідправника.
Відповідно до ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення зв`язані недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до службових обов`язків.
Відтак, положення ст.132-2 КУпАП підлягають застосуванню в сукупності із приписами ст.14 КУпАП, згідно з якою до адміністративної відповідальності підлягає притягненню саме уповноважена посадова особа вантажовідправника.
Як установлено судом, у межах спірних правовідносин вантажовідправником вантажу є АТ «Ю АР ДІ Українські дороги». 
За приписами вищенаведеного законодавства (ст.1 Закону України Про автомобільний транспорт) саме вантажовідправник вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної.
В свою чергу, з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що керівником (директором) АТ «Ю АР ДІ Українські дороги» ЄДРПОУ 03448860 є Назімов Д.С.
Враховуючи викладене, а також те, що вантажовідправником АТ «Ю АР ДІ Українські дороги»  до товарно-транспортної накладної від 12.03.2026 №17 було внесено відомості про масу вантажу, які не відповідали фактичним даним, суд дійшов до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 132-2 КУпАП як керівника (уповноважену посадову особу) вантажовідправника.
Отже, позивач є належним суб`єктом відповідальності у межах спірних правовідносин.
Судом вбачається, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази визначення позивачем, як керівником АТ «Ю АР ДІ Українські дороги»  іншої відповідальної особи вантажовідправника в межах спірних правовідносин чи надання таких доказів контролюючому органу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Слід також зазначити про те, що за правилами ст. ст. 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст. 90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
В даному випадку твердження позивача щодо порушення його прав мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та лише суб`єктивній думці останнього.
Інших належних доказів які б свідчили про протиправність оспорюваної постанови відповідача позивачем суду, не надано.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України").
Пунктом 41 Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд вважає, що представленими доказами, які дослідженні у судовому засіданні та додані відповідачем до відзиву підтверджується факт вчинення правопорушення позивачем. 
На підставі викладеного суд вважає, що позов не є обґрунтованим тому не підлягає до задоволення, а доводи позивача не спростовують позиції відповідача.
З огляду на вище наведене, суд вважає, що постановасерії ПС №000953 від 08.04.2026 року, відповідає вимогам закону та в межах повноважень тому, не підлягає скасуванню.
 
Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим тому в його задоволенні слід відмовити. 
У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Керуючись ст.ст. 2,3,5,72-77,241-246, 257- 258, 260, 268 КАС України, суд – 

У Х В А Л И В:
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з Безпеки на транспорті Управління державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. 

Суддя Сергій Стефанишин