ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 932/4658/26	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
за участю секретаря судового засідання Соловей Л.О.
Представник позивача: Малєжик Т.А. 
Представник відповідача: Садиленко О.Л. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 24.04.2026 в адміністративній справі №932/4658/26 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні,- 
ВСТАНОВИВ:
Від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до суду надійшов позов з вимогами продовжити строк затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України, громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шість місяців до 29.10.2026 року, з метою ідентифікації та забезпечення видворення.
Шевченківський районний суд міста Дніпра в рішенні від 24 квітня 2026 року виклав висновки на підставі яких задовольнив вимоги ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції надійшла від громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 та його представника, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати.
В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. 
В судовому засіданні представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції, перевірив матеріали справи, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне. 
Апеляційним переглядом справи встановлено, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Сирійської Арабської Республіки, прибув на територію України 07.11.2011 з метою навчання та з того часу територію України не покидав, був документований ГУ ДМС в Дніпропетровській області посвідкою на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 , терміном дії з 24.09.2013 до 25.07.2018.
Втративши 25.07.2018 підстави для подальшого перебування на території України, відповідач ухилився від виїзду з України, із будь-якими заявами про легалізацію свого перебування до ГУ ДМС в Дніпропетровській області не звертався, інформація щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відсутня.
Посвідка на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 знищена ГУ ДМС у Дніпропетровській області за Актом 11/2022 від 26.12.2022 року.
03.01.2023 відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, яким останнього зобов`язано залишити територію України у строк до 17.01.2023.
06.04.2023 стосовно відповідача прийнято рішення № 2 про примусове видворення з України.
Шевченківським районним судом міста Дніпра 06.11.2025 ухвалено рішення про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ГУ ДМС у Дніпропетровській області громадянина Сирійської Арабської Республіки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строком на 6 місяців до 29.04.2026, з метою забезпечення видворення за межі території України.
ГУ ДМС у Дніпропетровській області до ДУ «Миколаївський ПТПІ» направлено лист № 1201.17/38598-25 від 12.11.2025 з проханням провести опитування відповідача з метою встановлення місця знаходження паспорта № НОМЕР_2 та виявлення наміру співпрацювати з ДМС для здійснення видворення за межі України.
12.11.2025 з ДУ «Миколаївський ПТПІ» направлено повідомлення № 4877.5/814-25 з актом опитування відповідача від 12.11.2025, де зафіксовані його пояснення, що він має паспорт, бажання повернутися на батьківщину не має, оригінал паспорта громадянина Сирійської Арабської Республіки № НОМЕР_2 від 29.06.2025 знаходиться за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , відмовляється співпрацювати з органами ДМС, тому що бажає залишитись в Україні.
27.11.2025 представником ГУ ДМС у Дніпропетровській області особисто складено акт опитування відповідача, в якому зазначено про наявність паспорта громадянина Сирійської Арабської Республіки, термін дії якого закінчився, та небажання повернення на батьківщину.
10.03.2026 до ДУ «Миколаївський ПТПІ» знову направлено повідомлення № 1201.17.2/6916-26 з метою опитування відповідача на предмет співпраці під час ідентифікації у рамках виконання рішення про примусове видворення з України.
19.03.2026 з ДУ «Миколаївський ПТПІ» отримано відповідь
№ 4877.5/134-26 з актом опитування відповідача від 19.03.2026 де зафіксовані його пояснення, що він має паспорт, бажання повернутися на батьківщину не має, відмовляється співпрацювати з органами ДМС, бажає залишитись в Україні.
17.04.2026 на повідомлення з ГУ ДМС у Дніпропетровській області № 4877.5/193-26 отримано відповідь з ПТПІ з актом опитування відповідача від 17.04.2026 де зафіксовані його пояснення, що він має паспорт, бажання повернутися на батьківщину не має, оригінал паспорта знаходиться в м. Дніпрі у адвоката. Якщо буде потреба, щоб паспорт знаходився у ПТПІ, тоді адвокат зможе його надіслати. Відмовляється співпрацювати з ГУ ДМС у Дніпропетровській області, має бажання залишитись в Україні, так як будинок в Сирії знищений, а батьки біженці в іншій країні.
Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Порядок та умови цієї процедури чітко регламентовані Статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами частин одинадцятої та тринадцятої статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
З системного аналізу наведених правових норм слідує, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подання відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.
Інструкцією про порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України міжнародних угод про реадмісію осіб, затвердженої наказом МВС України від 16 лютого 2015 року №158, визначено підстави та порядок реалізації компетентними та уповноваженими органами України положень про реадмісію (приймання-передавання) громадян обох держав, а також порядок їх взаємодії під час здійснення реадмісійних процедур.
Відповідно до положень вказаної інструкції, проведення заходів реадмісії з будь-якою договірною стороною передбачає ряд організаційних заходів, які включають процедуру ідентифікації особи, обмін інформацією між сторонами, та сам процес передачі особи від одного компетентного органу до другого компетентного органу.
Розділом VІ Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ від 23 квітня 2012 року №353/271/150, визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців. Згідно з пунктом 1 Розділу VІ зазначеної Інструкції передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. 
З цією метою, до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
Відповідно до частини четвертої статті 30 №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як на 18 місяців.
Таким чином, громадяни, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають реадмісії, що в свою чергу виключає можливість застосування до них процедури примусового видворення, а відповідно й затримання з метою поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Щодо законності підстав для продовження строку.
Суд може продовжити строк перебування в ПТПІ лише за наявності обставин, що роблять неможливим вирішення питання особи у базовий 6-місячний строк:
1.Відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури ідентифікації.
2.Неодержання інформації або документів від країни громадянства чи походження, необхідних для ідентифікації особи.
3.Неможливість забезпечити примусове видворення або реадмісію (передачу) у визначений строк з незалежних від органу причин.
4.Триваючий розгляд заяви про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Досліджуючи доводи державного органу про відсутність співпраці з боку іноземця під час ідентифікації, слід зазначити, що такі дії полягають у його умисних діях або бездіяльності, спрямовані на приховування своїх дійсних анкетних даних, що перешкоджає міграційній службі чи прикордонникам встановити особу та громадянство для подальшого видворення.
В межах застосування ст. 289 КАСУ трактувати «відсутність співпраці» слід через конкретні прояви поведінки затриманого:
-надання неправдивих анкетних даних: особа умисно повідомляє вигадане ім`я, прізвище, дату народження або країну походження. Через це запити ДМС до іноземних посольств повертаються з негативною відповіддю 
-зміна свідчень: затриманий періодично змінює свої свідчення щодо того, як він потрапив в Україну, де проживав та громадянином якої держави є.
-знищення документів: умисне знищення, приховування або відмова надати наявні документи (паспорт, водійське посвідчення, свідоцтво про народження, військові квитки) 
- категорична відмова від проходження процедури зняття відбитків пальців
-відмова фотографуватися для міграційних анкет або навмисне спотворення міміки обличчя під час зйомки
- відмова спілкуватися з представниками міграційного органу чи консульських установ (навіть за наявності перекладача)
- іноземець відмовляється заповнювати опитувальні листи, надавати письмові пояснення або підписувати протоколи, необхідні для направлення запиту на ідентифікацію в консульство.
Отже, органи ДМС не можуть просто заявити у суді, що «іноземець не співпрацює». 
Державні органи зобов`язані надати суду:
-акти про відмову: документи, завірені підписами свідків або працівників ПТПІ, про те, що особа відмовилася підписувати анкету, давати відбитки чи спілкуватися з консулом; 
-докази пасивності особи порівняно з активністю органу: якщо ДМС надсилала запити, організовувала інтерв`ю, а затриманий все ігнорував — це визнається відсутністю співпраці.
Якщо іноземець фізично не може надати документи, але при цьому він чесно надає свої дані та підписує всі папери — це вважається співпрацею. 
Досліджуючи матеріали справи встановлено, що на аркушах справи 39,40,42,43,46,47,51,52 знаходяться Акти опитування іноземця або особи без громадянства, якого розміщено в ПТПІ від 12.11.2025 року, від 27.11.2025 року, від 19.03.2026 року, від 17.04.2026 року які мають інформацію щодо розміщеної особи в ПТПІ, а саме громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з зазначенням адреси останнього місця проживання, з відповідними поясненнями та підписом особи, яку опитували.
За обставинами даної справи, міграційна служба не зафіксувала офіційну відмову іноземця від підписання документів (не склала відповідні акти за участю свідків).
В такому разі колегія суддів зазначає, що твердження ДМС про «відсутність співпраці» є недоведеними, оскільки в адміністративному процесі діє презумпція вини державного органу — саме ДМС зобов`язана довести суду факт неправомірної поведінки з боку затриманого.
Згідно з КАС України, кожне твердження сторони має бути підтверджене доказами.
Якщо ДМС стверджує, що іноземець не співпрацює, але немає жодного акта про відмову від підпису, відмову від надання пояснень чи відбитків пальців — факт «неспівпраці» є юридично недоведеним, як слідство, відсутність належних та допустимих доказів.
Якщо міграційна служба за 6 місяців тримання особи в ПТПІ не здійснила офіційного запиту до посольства (консульства) країни її походження, це є критичним порушенням з боку ДМС та прямою підставою для суду відмовити у продовженні строку затримання.
Згідно з практикою Верховного Суду України та Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), тримання особи під вартою з метою видворення є законним лише тоді, коли державні органи діють з належною ретельністю і впиняються дії щодо процедури видворення. Якщо запит не надсилався, процедура ідентифікації навіть не починалася з вини самої держави.
Головна умова для продовження строку затримання за ст. 289 КАСУ — це наявність об`єктивних перешкод. Якщо ДМС взагалі не зверталася до посольства, то жодних перешкод не існувало — орган просто не виконував свої обов`язки. Суд не має права продовжувати затримання, щоб виправдати бездіяльність міграційної служби.
Оскільки запит не надсилався, ДМС не може посилатися на «відсутність співпраці». 
В такому випадку, відсутнє юридичне підґрунтя для позову.
Крім того, при таких обставинах відбувається порушення статті 5 Конвенції про захист прав людини, ЄСПЛ у своїх рішеннях (у справі «Амуур проти Франції» або «Хілал проти Великобританії») чітко зазначає, що тримання під вартою мігранта втрачає законність, якщо держава не вживає активних та ефективних заходів для його видворення або ідентифікації. Позбавлення свободи за таких умов перетворюється на свавільне покарання.
Міграційна служба намагається виправдати тривалу процедуру ідентифікації «відсутністю співпраці» з боку затриманого, але відсутність вище визначених доказів доводить, що затримка відбувається через пасивність самої ДМС, а не через дії іноземця, позивачем не надано жодного доказу направлення запитів до дипломатичних установ для ідентифікації особи відповідача за більше ніж 6 місяців його перебування в ПТПІ. 
Відповідно до практики ЄСПЛ, тримання особи в ПТПІ за відсутності реальних дій щодо її ідентифікації є протиправним. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що будь-які обмеження прав і свобод, мають бути законними, повинні мати легітимну мету, повинні бути необхідними в демократичному суспільстві для досягнення легітимної мети. 
Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм чинного законодавства.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 24.04.2026 в адміністративній справі №932/4658/26 скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.
У задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні відмовити.
Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова