ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/3781/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Бельдій С.Я. розглянувши справу 

За позовом Виконавчого комітету Обухівської міської ради, Київська обл., м. Обухів
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХоббітХаус», м. Київ
про стягнення 126 954 грн. 00 коп.

Представники сторін:
позивача – Василюк В.М.;
відповідача – Саліхов Б.В.
Обставини справи:

Виконавчий комітет Обухівської міської ради звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоббіт Хаус» про стягнення битків в розмірі 126 954 грн. 00 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеного Північним офісом Держаудитслужби державного фінансового аудиту бюджету Обухівської міської територіальної громади та ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області за період з 01.01.2021 по 30.06.2024, встановлено, що в порушення вимог п. 6.3. Кошторисних норм України «Настанови з визначення вартості будівництва», затверджених наказом Міністерства з розвитку громад на території України від 01.11.2021 № 281 завищено вартість виконаних робіт. 
10.02.2026 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та вважає що висновки про завищення вартості робіт базуються на суб`єктивному трактуванні методики обчислення обсягів залізобетонних робіт із ігноруванням ДБН та кошторисної документації, затвердженої у рамках договору. 
Відповідач вважає, що позовні вимоги ґрунтуються виключно на висновках акту ревізії № 262671-30/10 від 07.01.2025 та не підтверджені жодними іншими належними та допустимими доказами. При цьому позивач фактично ототожнює встановлення контролюючим органом можливих порушень фінансової дисципліни з наявністю цивільно-правових підстав для стягнення грошових коштів з відповідача, що є принципово хибним підходом та суперечить усталеній судовій практиці Верховного Суду.
Відповідач наголошує на тому, що позивачем не подано до матеріалів справи жодного доказу окрім договору № 144/23 з окремими додатками, який би підтверджував заявлені позовні вимоги, зокрема: проектно-кошторисної документації, актів приймання будівельних робіт або будь-яких інших первинних документів, на підставі яких можливо було б перевірити правильність зроблених ним висновків. Така повна відсутність доказової бази, окрім акту ревізії та договору № 144/23 ставить під сумнів добросовісність процесуальної поведінки позивача та обґрунтовано викликає припущення щодо можливого приховування доказів, які можуть мати істотне значення для правильного вирішення спору. 
Також відповідач звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази існування до договору, на які покладається Держаудитслужба та позивач покладає в основу своїх вимог. Договір № 144/23, як і додатки до нього не містять жодних специфікацій, а кошторисна документація не передбачає визначення обсягів робіт. Таким чином твердження позивача про необхідність застосування саме такого показника ґрунтується не на документах, погоджених сторонами, а на помилкових припущеннях контролюючого органу, які не підтверджені доказами. 
Водночас, Держаудитслужба, роблячи висновки про надлишкові обсяги робіт, не провела жодної технічної експертизи, яка б дозволила встановити середню густину та об`єм бетону та відповідність конструкцій вимогам ДБН В 2.2-5:2023 та ДБН В.2.6-160. Без проведення відповідної експертизи будь-які твердження про «завищення» обсягів робіт є суб`єктивними припущеннями контролюючого органу та не можуть визнаватися належними і допустимими доказами у розумінні ст.ст. 73, 74 ГПК України. 
Також відповідач зазначає, що акт ревізії не містить жодного встановленого порушення процедури публічної закупівлі, умов укладення або виконання договору. 
Відповідач вважає, що Держаудитслужба не має повноважень здійснювати технічну оцінку проектних рішень, визначати доцільність застосування тих чи інших конструктивних елементів або здійснювати перерахунок будівельних робіт без проведення відповідної будівельно-технічної експертизи. Будь-які висновки з таких питань, зроблені поза межами спеціальних знань та без залучення експертів, не можуть вважатись об`єктивними та допустимими доказами. 
Ухвалою суду від 18.03.2026 закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті на 06.05.2026 о 10:00. 
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.
Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, просив суд в позові відмовити.
В судовому засіданні оголошувалась перерва з 06.05.2026 по 29.05.2026.
29.05.2026 представникам сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України, а також строки та порядок оскарження даного рішення. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

УСТАНОВИВ:

17.08.2023 між Виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Хоббіт Хаус” (Підрядник) укладено договір №144/23 відповідно до п. 1.1. умов якого підрядник зобов`язується у встановлені договором строки, відповідно до кошторисної документації та умов договору, роботи код ДК 021:2015 45220000-5 Інженерні та будівельні роботи (нове будівництво наземної фортифікаційної захисної споруди цивільного захисту з модульних залізобетонних конструкцій типу “Фортеця” Германіського закладу дошкільної освіти «Сонечко» Обухівської міської ради Київської області за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Германівка, вул. Виговського, 4), а замовник – прийняти та оплатити такі роботи. 
Відповідно до п. 2.3. договору підрядник гарантує якість виконаних робіт і можливість експлуатації об`єкта відповідно до договору протягом 36 місяців з моменту прийняття робіт замовником. 
Згідно п. 3.1. договору загальна вартість робіт за даним договором погоджена та затверджена на основі протоколу погодження договірної ціни (додаток 1), що є невід`ємною частиною договору та проектно-кошторисної документації на даний об`єкт. Договірна ціна становить 1 618 704,00 грн. без ПДВ. 
15.11.2023 між позивачем та відповідачем була підписана додаткова угода № 2 до договору, зі змінами в наступній редакції: « 1. Керуючись підпунктом 6 пункту 19 особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі» на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (далі особливості), а саме: зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку з зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування, а також у зв`язку із зміною системи оподаткування пропорційно до зміни податкового навантаження внаслідок зміни системи оподаткування сторони дійшли взаємної згоди, враховуючи Закон України №3219-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» та на підставі п.3 ч.5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» внести зміни до локального кошторису та договірної ціни без збільшення суми договірної ціни. 
Пункт 3.1. сторони виклали в наступній редакції: «Загальна вартість робіт за даним договором погоджена та затверджена на основі протоколу погодження договірної ціни (додаток 1), що є невід`ємною частиною договору та проектно-кошторисної документації на даний об`єкт. Договірна ціна становить. 1 502 721,37 грн., в т.ч. ПДВ 250 453,56 грн.
Як зазначає позивач, у подальшому Північним офісом Державної аудиторської служби України було проведено державний фінансовий аудит бюджету Обухівської міської територіальної громади та ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області за період з 01.01.2021 по 30.06.2024.
За результатами проведеного контролю складено акт №262671-30/10 від 07.01.2025, яким виявлені порушення при виконанні даного договору.
Згідно з висновками зазначеного акту ревізії встановлено, що ТОВ “Хоббіт Хаус” при виконанні будівельних робіт допустило завищення вартості виконаних робіт на загальну суму 126 954 грн. з ПДВ.
Як зазначено в акті ревізії, таке завищення, на думку контролюючого органу, відбулося внаслідок порушення вимог пункту 6.3 Кошторисних норм України “Настанова з визначення вартості будівництва”, затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 01.11.2021 №281, а також частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.
04.09.2025 позивачем направлено на адресу відповідача претензію №3095, в якій останньому запропоновано добровільно відшкодувати суму завищення вартості виконаних робіт у розмірі 126954 грн., визначену в акті ревізії.
17.10.2025 позивачем на адресу відповідача було направлено повторну претензію № 2, в якій просив у строк до 20.11.2025 повернути до бюджету Обухівської міської територіальної громади завищену вартість виконаних робіт. Дані претензії залишені відповідачем без задоволення.
Однак, суд не може погодитись із твердженнями позивача, виходячи із наступного: 
Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
За змістом ч. 1 ст. 877 ЦК України, підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.
Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами (ч.4 ст.882 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 850 ЦК України, замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду.
У відповідності до ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.
За змістом ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 224 ГК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Як встановлено судом, 17.08.2023 між сторонами було укладено договір №145/23 на виконання робіт з нового будівництва наземної фортифікаційної захисної споруди цивільного захисту з модульних залізобетонних конструкцій типу “Фортеця” для Германівського закладу дошкільної освіти “Сонечко”.
Відповідно до умов зазначеного договору підрядник зобов`язався виконати передбачені договором роботи, а замовник – прийняти та оплатити виконані роботи.
З матеріалів справи вбачається, що виконані відповідачем роботи були прийняті позивачем, що підтверджується відповідними актами приймання виконаних будівельних робіт, підписаними уповноваженими представниками сторін. Доказів того, що під час прийняття виконаних робіт позивачем було заявлено зауваження щодо обсягу, вартості або якості виконаних робіт, матеріали справи не містять.
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти виконану підрядником роботу та у разі виявлення відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підряднику.
Отже, підписання замовником актів приймання виконаних робіт без зауважень свідчить про прийняття ним результату робіт та відсутність претензій щодо їх обсягу, якості та вартості на момент їх прийняття.
Однак, як зазначає позивач, підставою для звернення до суду з даним позовом стали висновки, викладені в акті ревізії Північного офісу Державної аудиторської служби України №262671-30/10 від 07.01.2025, відповідно до якого встановлено завищення вартості виконаних робіт на суму 126954 грн.
Оцінюючи зазначений акт ревізії як доказ у справі, суд виходить з наступного.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.10.2018 у справі №917/1064/17, акт перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, діяльність яких перевірялась.
Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення законодавства суб`єктами господарювання та документом, на підставі якого може прийматися відповідне рішення контролюючого органу.
При цьому Верховний Суд зазначив, що виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору та не можуть їх змінювати, оскільки акт ревізії лише фіксує порушення фінансової дисципліни суб`єкта господарювання.
Акт ревізії не може змінювати, припиняти повністю або частково договірні правовідносини сторін та зобов`язання, визначені договором і підтверджені відповідними актами виконаних робіт.
Верховний Суд у вказаній постанові дійшов висновку, що акт ревізії сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за договором та підставою для покладення на нього відповідальності.
Крім того, суд враховує, що виконані відповідачем роботи були прийняті позивачем без зауважень, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт, а умови договору, зокрема щодо ціни, погоджені у двосторонньому порядку.
Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, акти приймання виконаних будівельних робіт є первинними обліковими документами, які підтверджують обсяг, вартість та факт виконання підрядних робіт.
Підписання замовником актів приймання виконаних робіт без зауважень свідчить про прийняття ним результату виконаних робіт, а також підтверджує відсутність претензій щодо їх обсягу, вартості та якості на момент їх підписання.
Отже, після підписання актів приймання виконаних робіт замовник вважається таким, що погодився із обсягом та вартістю виконаних робіт, якщо інше не доведено належними та допустимими доказами.
Водночас сам по собі акт ревізії органу державного фінансового контролю не може спростовувати погоджені сторонами обсяги та вартість виконаних робіт, зафіксовані у договорі та у підписаних сторонами первинних документах.
У даній справі позивачем не надано належних доказів того, що підписання договору, актів виконаних робіт відбулося під впливом помилки, обману або інших обставин, які могли б свідчити про недійсність таких документів або про невідповідність фактично виконаних робіт їх обсягам, зазначеним у актах.
З огляду на викладене суд зазначає, що сам по собі акт ревізії органу державного фінансового контролю не може бути безумовною підставою для стягнення коштів з відповідача.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази повинні бути належними та допустимими (ст. ст. 74, 76, 77 ГПК України).
Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).
За змістом статей 22, 623 ЦК України для покладення на особу обов`язку відшкодувати збитки необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: - протиправної поведінки боржника, - наявності збитків, - причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, - вини особи, яка порушила зобов`язання.
Відсутність хоча б одного з зазначених елементів виключає можливість покладення на особу відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
Разом з тим, у даній справі позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем було порушено умови укладеного між сторонами договору.
Крім того, позивачем не доведено факту заподіяння йому збитків у заявленому розмірі.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків у розмірі 126 954 грн. 00 коп.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судові витрати позивача, понесені ним в межах розгляду спору, залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 238-240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
В позові відмовити повністю. 

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 23.06.2026 року.

Суддя Л.Я. Мальована