15.05.2026        
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 642/2757/26
Провадження №1-кп/642/390/26
15 травня 2026 року
м. Харків
Холодногрірський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 
сторін кримінального провадження:
прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
захисника – адвоката ОСОБА_6 
обвинуваченого – ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026220830000006 від 28.02.2026 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Луговики Чорнухинського району Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_7 28.02.2026 приблизно о 00-38 год., достовірно знаючи, що на всій території України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан, який продовжено до 04 травня 2026 року, знаходячись у компанії Особа 1 та Особа 2, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості на площі Привокзальній міста Харкова, поруч із залізничною станцією «Харків - Пасажирський», яка розташована за адресою: м. Харків, Холодногірський район, площа Привокзальна, 1, побачили раніше незнайомого потерпілого ОСОБА_8 , з одягненою нагрудною сумкою коричнево-оливкового кольору та робочою сумкою. У цей момент у ОСОБА_7 разом з Особа 1 та Особа 2 виник раптовий, злочинний, корисливий умисел направлений на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 .

Так, в подальшому з метою реалізації свого раптового, злочинного, корисливого умислу направленого на заволодіння майном потерпілого, ОСОБА_7 разом з Особа 1 та Особа 2 пішли за потерпілим ОСОБА_8 по сходам до підземного пішохідного переходу станції «Вокзальна» КП «Харківський метрополітен», за адресою: м. Харків, Холодногірський район, майдан Привокзальний 2-М, де його наздогнав.

Перебуваючи в підземному пішохідному переході за вищевказаною адресою, ОСОБА_7 разом з Особа 1 та Особа 2, продовжуючи реалізацію свого раптового, злочинного, корисливого умислу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, застосували насиницькі дії, які не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого з метою особистого незаконного збагачення, в умовах воєнного стану. Так, ОСОБА_7 забіг за спину потерпілого, зігнувши ліву руку у лікті обхватив шию потерпілого, тим самим притиснув його до себе, наніс один удар кулаком лівої руки в праву ділянку щелепи, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_8 впав на підлогу. Скориставшись безпораднім станом потерпілого, ОСОБА_7 шляхом ривка зірвав з потерпілого нагрудну сумку коричнево-оливкового кольору торгової марки «Кеер» вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи 3180 грн., в якій знаходився фотоапарат марки «Olimpus Xа-2» вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи 5850 грн., фотоапарат марки «Leica Mб» вартістю згідно показань потерпілого 129624 грн. та кепка «KOMATSU» вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи 684,82 грн. У період, коли потерпілий ОСОБА_8 знаходився на підлозі у лежачому стані, Особа 1 наніс два удари лівою рукою в область ребер з правого боку та в праву ділянку обличчя, внаслідок чого заволодів з кишені штанів потерпілого мобільним телефоном марки «iPhone 15» вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи 18705,69 грн.

Одночасно з діями Особи 1, Особа 2 наніс потерпілому ОСОБА_8 два удари правою ногою в нижню ліву ділянку обличчя та один удар правою ногою в лівий бік тулуба, внаслідок вказаних дій заволодів гаманцем з грошовими коштами у розмірі 100 доларів США, що станом на 28.02.2026 відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 4320,81 грн. Заволодівши зазначеним майном, потерпілому ОСОБА_8 було спричинено матеріальну шкоду у загальній сумі 162365,32 грн.

Внаслідок, вищевказаних протиправних дій ОСОБА_7 , Особа 1 та Особа 2 потерпілому ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді саден на обличчі, тулубі, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_7 , Особа 1 та Особа 2, утримуючи при собі викрадене майно, покинули місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 надав показання, аналогічні викладеним, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та не оспорював фактичні обставини, місце та час вчинення, про які зазначено в обвинувальному акті. Розкаюється у вчиненому, просив суд його суворо не карати, висловив жаль щодо скоєного.
Показання обвинуваченого ОСОБА_7 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.186 КК України, тобто відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та психіатра, тяжких захворювань чи інвалідності не має, має середню освіту, не одружений, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей або осіб похилого віку немає.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до п. 1 ч.1 ст.66 КК України є повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за за ч.4 ст.186 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Захисник в судовому засіданні просив суд призначити обвинуваченому покарання з застосуванням ст.69, 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком, з огляду на той факт, що останній визнав свою провину, розкаявся, бажає захищати Батьківщину від російської агресії, раніше не судимий, врахувати його молодий вік.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, якіє багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих таобтяжуючих покарання обставин (статті 66,67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд виходить із положень ст.ст.50,65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким умисним злочином, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, та які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінальних правопорушень, тавідсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєного злочину та щире розкаяння, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробування у відповідності до вимог ст.75 КК України та призначення покарання з врахуванням ст.69 КК України суд не знаходить у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання, так як виходячи зі змісту ст.75 КК України, її положення застосовуються лише в тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави для висновку про можливість досягти мети заходу примусу без його відбування. 

Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_7  та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливо без його ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання в місцях позбавлення волі.
V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню ОСОБА_7  обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався під час розгляду справи, а тому з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає доцільним запобіжний захід, застосований до обвинуваченого - тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Слобідського районного суду м.Харкова від 02.03.2026 ОСОБА_7  обрано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою з 28.02.2026.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Таким чином, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення зараховується судом у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тому суд вважає за необхідне врахувати це в своєму рішенні, тобто у строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, зарахувати ОСОБА_7  строк перебування під вартою з дня фактичного затримання - 28.02.2026 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_7  на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч.4 ст.174 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалами слідчих суддів Слобідського районного суду м.Харкова від 05.03.2026, від 13.03.2026, від 16.03.2026 накладено арешт на речові докази по справі. У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вищезазначене майно.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100,124,370,371,373,374,376,392 - 395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід у виді тримання під вартою  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1  - залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 лютого 2026 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобтоз 28.02.2026.

Стягнути з  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу від 23.03.2026 розмірі 2674,20 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири грн., 20 коп.) грн.

Стягнути з  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу від 27.03.2026 розмірі 3565,60 (три тисячі пятсот шістдесят пять грн., 60 коп.) грн.

Стягнути з  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу від 30.03.2026 розмірі 3565,60 (три тисячі пятсот шістдесят пять грн., 60 коп.) грн.

Стягнути з  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу від 30.03.2026 розмірі 2674,20 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири грн., 20 коп.) грн.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Слобідського районного суду м.Харкова від 16.03.2026 по справі № 641/1766/26, провадження № 1-кс/641/461/2026 на речові докази по справі - після набрання вироком законної сили - скасувати.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Слобідського районного суду м.Харкова від 05.03.2026 по справі № 641/1766/26, провадження № 1-кс/641/391/2026 на речові докази по справі - після набрання вироком законної сили - скасувати.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Слобідського районного суду м.Харкова від 13.03.2026 по справі № 641/1766/26, провадження № 1-кс/641/448/2026 на речові докази по справі - після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази по справі:
- сумка «Аракава Окі. койот CORDURA», виготовлена з тканини чорного кольору, з коричневими вставками та яскраво-зеленим ременем, мобільний телефон «iPhone 15» у корпусі чорного кольору, з об?ємом пам?яті 6/256 Gb, бейсболка з вишитим написом «Komatsu» торгової марки «Otto» з артикулом «78-353-180705», зі складом тканини «65% поліестер, 35 % бавовна», виконана у поєднанні зеленого та коричного кольору, з листяним принтом, поміщена до сейф-пакету PSP2052389 з пояснювальними написом та підписом слідчого, запальнички у кількості 4 штуки; 2 фотокартки; шампунь разовий об?ємом 10 мл.; мило в білому пакуванні круглої форми у кількості 1 штука; один блістер «гідазепам» з пігулками у кількості 7 штук; візитівки у кількості 6 штук; навушники проводні білого кольору; мобільний телефон марки «NOMI» поміщено до сейф-пакету WAR 1187827 з пояснювальним написом та підписами учасників процесу; брилок чорного кольору з сірою емблемою, на якому знаходиться 5 (п?ять) ключів поміщено до сейф-пакету CRI 1076838 з пояснювальним написом та підписами учасників процесу, кофта (світшот) з написом «Reebok», чорні чоловічі спортивні штани поміщено до сейф-пакету 7247340 з пояснювальним написом та підписами учасників процесу, які перебувають на зберіганні у камері зберігання речових доказів ВП в метрополітені ГУНП в Харківській області - після набрання вироком законної сили - повернути власнику;

- грошові кошти у розмірі 540 (п?ятсот сорок) гривень, які поміщено до сейф-пакету WAR1187828 з пояснювальним написом та підписами учасників процесу та передано 01.04.2026 на зберігання до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору відповідального зберігання № 090925 області - після набрання вироком законної сили - повернути власнику.

- флеш носій типу «Goodram 32 Gb», на якому міститься відеозапис з камер спостереження ТОВ «АТБ Маркет», який зберігається в матеріалах кримінального провадження №12026220830000006 від 28.02.2026, після набрання вироком законної сили – зберігати в матеріалах кримінального провадження.

- флеш носій типу «TeamGroup 32 Gb», на якому міститься відеозапис з камер спостереження станції «Харків-Пасс» АТ «Укрзалізниці», який зберігається в матеріалах кримінального провадження №12026220830000006 від 28.02.2026, після набрання вироком законної сили – зберігати в матеріалах кримінального провадження.

- флеш носій типу «TeamGroup 32 Gb», на якому міститься відеозапис з камер спостереження харчувального закладу «Кулиничі», який розташований неподалік входу від пішоходного переходу станції «Вокзальна» КП «Харківський метрополітен», який зберігається в матеріалах кримінального провадження №12026220830000006 від 28.02.2026, після набрання вироком законної сили – зберігати в матеріалах кримінального провадження.

- флеш носій типу micro-SD «HOCO 64 Gb», на якому міститься відеозапис з камер спостереження КСП «Інженерні мережі», який зберігається в матеріалах кримінального провадження №12026220830000006 від 28.02.2026, після набрання вироком законної сили – зберігати в матеріалах кримінального провадження.
- флеш носій типу «TeamGroup 32 Gb», на якому міститься відеозапис з камер спостереження з нагрудних відеореєстраторів охорони, яки здійснювали виїзд 27.02.2026 до пабу «Таверна», розташованого неподалік станції «Вокзальна» КП «Харківський метрополітен», який зберігається в матеріалах кримінального провадження №12026220830000006 від 28.02.2026, після набрання вироком законної сили – зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя          ОСОБА_10