КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 759/16398/25 Головуючий у І інстанції Журибеда О.М.
Провадження №22-ц/824/5797/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

27 травня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А.,
за участі секретаря Кононової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю - Соколової Олександри Петрівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2025 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Фірми «Т.М.М.» Товариства з обмеженою відповідальністю, в якому просив: 
- визнати дії ФІРМИ «Т.М.М.» ТОВ протиправними та незаконними, що виявились у наданні РАХУНКУ № 2Чаад_кв.095/12.2022, у якому зазначено непогоджений сторонами тариф (ціна), замість єдиного за домовленістю сторін письмово погодженого сторонами тарифу 3,50 грн/кв.м, що суперечить і є порушенням: п.п. 3.5, 7.5, 7.6 договору № 95ж/Ч2-13 від 14.02.2014 року, додатковій угоді №1 від 11.06.2014 року, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»;
- зобов`язати ФІРМУ «Т.М.М.» ТОВ надати РАХУНОК № 2Чаад_кв.095/12.2022 відповідно до додаткової угоди №1 від 11.06.2014 року з єдиним за домовленістю сторін письмово погодженим сторонами - узгодженим тарифом (ціна) - 3,50 грн/кв.м та відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
В обґрунтування позову зазначав, що в оспорюваному рахунку піднято оплату без письмового погодження, що є прямим порушенням Договору та додаткової угоди, вимог законодавства та прав позивача як споживача. Підняття мало місце в порушення п.п. 3.5, 7.5, 7.6 Договору та додаткової угоди та ч. 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Як зазначив позивач, відповідач не мав права встановлювати зазначений тариф 12,84 без письмового узгодження з позивачем, оскільки відповідно до умов договору, зміна тарифів є суттєвою істотною умовою договору, яка потребує погодження обома сторонами. Одностороннє встановлення тарифів є порушенням принципів договірного врегулювання та може призвести до невиправданих фінансових зобов`язань сторони. Письмове узгодження змін у тарифах є необхідним для забезпечення прозорості та правової визначеності у відносинах між сторонами, сутність письмового погодження унеможливлює належний контроль за змінами умов договору та може призвести до необґрунтованих фінансових претензій з боку відповідача Фірми «Т.М.М.» - ТОВ.
З огляду на пункт 3.5. Договору, вартість послуг може бути змінена сторонами з врахуванням положень законодавства, що регулюють порядок формування тарифів та інших послуг обумовлених цим Договором, у випадку зміни таких тарифів у бік збільшення/зменшення. Згідно з пунктом 3.3. Договору, розцінки та тарифи на послуги, що надаються виконавцем, перелік яких вказаний у Додатку до цього договору, розраховуються на підставі фактичних затрат на утримання житлового будинку.
Тариф на утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розрахований на підставі фактичних затрат, змінився, про що начебто було розміщено вказане оголошення.
Відповідач на порушення договору не узгоджував письмово зміну тарифів зі стороною договору, натомість, без належних і допустимих доказів про зміну тарифів «розмістив у будинку відповідне оголошення», що є істотним порушенням прав споживача та умов Договору.
Крім того, позивач наголошував, що пунктом 7.5 Договору визначено, що умови договору можуть бути змінені тільки за угодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до Договору». Пункт 7.6 Договору передбачає, що зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки є невід`ємною частиною договору та мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими на те представниками та скріплені їх печатками (за умови наявності).
Тобто, пункти 3.3, 3.5 та 7.5, 7.6 Договору у системному зв`язку передбачають, що тарифи на надання послуг можуть здійснюватися лише за умови письмового узгодження змін між сторонами, відповідач не мав права змінювати тарифи в односторонньому порядку, оскільки це суперечить договірним зобов`язанням та порушує принципи рівності сторін у зобов`язаннях і прав споживача.
Відсутність такого письмового узгодження робить будь-які зміни тарифів недійсними та необов`язковими для виконання стороною Договору. Водночас пункт 3.5 Договору встановлює, що будь-які зміни та доповнення до Договору, включаючи зміни тарифів, повинні бути оформлені у вигляді додаткових угод і підписані обома сторонами.
Позивач зазначив, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ повинно було дотримуватися положень Договору і додатків № 1 та 2, а також Додаткової угоди № 1 та Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про захист прав споживачів», статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які визначають порядок надання послуг та їхню вартість.
Порушення цих умов є підставою для визнання дій відповідача протиправними та та незаконними, що виявились у наданні Рахунку № 2Чаад_кв.095/12.2022.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2025 рокупозов задоволено частково. Визнано дії ФІРМИ «Т.М.М.» ТОВ протиправними та незаконними, що виявились у наданні Рахунку № 2Чаад_кв.095/12.2022, як таким, що здійснено в порушення п. 3.5, 7.5, 7.6 договору та п. п. 3 додаткової угоди №1 до договору № 95ж/Ч2-13, ч. 2 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у якому зазначено непогоджений сторонами тариф (ціна), замість єдиного за домовленістю сторін письмово погодженого сторонами тарифу 3,50 грн/кв.м. Зобов`язано ФІРМУ «Т.М.М.» ТОВ надати Рахунок № 2Чаад_кв.095/12.2022 згідно до умов додаткової угоди №1 від 11.06.2014 року з єдиним за домовленістю сторін письмово погодженим сторонами - узгодженим тарифом (ціна) - 3,50 грн/кв.м. В задоволенні іншої частини - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник а ТОВ Фірми «Т.М.М.» - Соколова О.П. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В доводах скарги, зокрема, зазначає, що Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ було вірно застосовано тарифи при розрахунку вартості послуг з утримання будинку та прилеглої території у будинку АДРЕСА_1 .
Так, на підтвердження фактичних затрат за період 01.01.2023-31.01.2023 апелянт надає копії договорів та акти виконаних робіт/наданих послуг, що були укладені з підрядними організаціями для належного утримання та експлуатації багатоквартирного будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , в якому безпосередньо знаходиться квартира позивача.
Зазначає, що відповідно до пп. 2.4.2. п. 2.4. Договору про надання житлово-комунальних та інших послуг №95ж/Ч2-13 від 14.02.2014 укладеного між позивачем та Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, Виконавець (Фірма «Т.М.М.» - ТОВ), зобов`язується надавати споживачеві в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо.
Зауважує, що відповідно до вимог чинного законодавства та укладеного договору про зміну тарифу у розмірі 12,84грн за 1 кв.м. було розміщено відповідне оголошення на дошці оголошень у під`їзді будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та на рахунках, в тому числі і по кв 95.
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що вартість тарифу у бік його збільшення (12,84грн), зокрема, було спричинено у зв`язку зі з зростанням з 01.09.2020 мінімальної заробітної плати до 5000 грн, вартості вивезення сміття, вартості технічного обслуговування ліфтів, інженерних систем та обладнання внутрішньобудинкових мереж, цін на матеріали, запчастини. Про такі зміні, як зазначено вище, і було вказано в оголошенні, що додано до апеляційної скарги.
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів скаржника.
Зазначає, що факт порушення процедури зміни тарифу є преюдиційно встановленим та на думку позивача зміна тарифу для позивача була проведена в порушення пунктів 3.5, 7.5, 7.6 договору без укладення додаткової угоди».
Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що у межах іншого провадження та реалізуючи свої права як споживача, позивач звернувся зі скаргою до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів щодо перевірки законності, обґрунтованості, та фактичних підстав формування тарифів Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, оскільки у всіх судових справах відповідач обмежується поданням лише актів та договорів, системно уникаючи надання доказів реального понесення витрат (платіжних доручень, банківських виписок, податкових накладних), які є необхідною складовою будь-якого легітимного тарифу.
У судовому засіданні представник Фірми «Т.М.М.» - ТОВ - Саєнко Ю.М. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 , який взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухваленого рішення суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.02.2014 позивач ОСОБА_1 з відповідачем - фірмою "Т.М.М." підписали договір №95ж/Ч2-13 від 14.02.2014 про надання житлово-комунальних послуг.
Також 14 лютого 2014 року між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ в особі директора департаменту управління нерухомістю Тищенко Галини Сергіївни (виконавець) та ОСОБА_1 укладено додатки № 1 (перелік послуг з утримання будинку та прибудинкової території, комунальних та інших послуг на АДРЕСА_1 ), 2 (перелік щомісячних платежів за договором) та додаткову угоду № 1, відповідно до якої послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні послуги) за 1 кв. м площі квартири становлять 3,50 грн.
Згідно з пунктом 1.2 договору № 95ж/Ч2-13 сторони погодили, що виконавець (відповідач) надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліку, зазначеному у додатку № 1 до цього договору, за тарифами, які розраховуються на підставі фактичних затрат на утримання житлового будинку. Інші послуги, що надаються за цим договором, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими виконавцем.
Відповідно до пункту 3.3 договору № 95ж/Ч2-13, розцінки та тарифи на послуги, що надаються виконавцем, перелік яких вказаний у додатку до цього договору, розраховуються на підставі фактичних затрат на утримання житлового будинку.
У пункті 3.5. договору № 95ж/Ч2-13 встановлено, що вартість послуг може бути змінена сторонами із врахуванням положень законодавства, що регулюють порядок формування тарифів та інших послуг, обумовлених даним договором, у випадку таких тарифів у бік збільшення/зменшення.
11.06.2014 року сторони уклали додаткову угоду №1 до договору №95ж/Ч2-13 від 14.02.2014 року, в якій змінили тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території.
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року у справі № 759/23336/21 позов Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 47 124,33 грн.; судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 2022 року у справі № 759/23336/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 січня 2022 року змінено. Зменшено розмір заборгованості за житлово-комунальні послуги, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ з 47 124 грн 33 коп. до 45 791 грн 01 коп. Зменшено розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ судового збору з 2 270,00 грн до 2 205,63 грн. У решті рішення суду залишено без змін.
ОСОБА_1 неодноразово звертався зі скаргами щодо порушення його прав споживача Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, а саме до Державної служби з питань захисту споживачів, Антимонопольного комітету України, Національної комісії з держрегулювання у сферах комунальних послуг, Державної податкової служби України).
Звертаючись до суду з даним позовом,  ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що 13.07.2025 року відповідачем Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ у порядку п. 3.1 Договору №95ж/Ч2-13 йому надано рахунок № НОМЕР_1 Чаад_кв.095/12.2022 на житлово-комунальні послуги, у якому зазначено непогоджений сторонами тариф (ціна) на послуги утримання будинку - 12,84 грн/кв.м. Вказував, що єдиною погодженою між сторонами Додатковою угодою №1 від 11.06.2014 року визначено розмір тарифу в сумі 3,50 грн. 
Вирішуючи даний спір, суд вважав встановленим той факт, що підняття оплати послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні послуги), яка зазначена в рахунку №  НОМЕР_1 Чаад_кв.095/12.2022 було проведено відповідачем в порушення п. 3.5, 7.5, 7.6 договору та п. п. 3 додаткової угоди №1 до договору № 95ж/Ч2-13, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» без укладання додаткової угоди та в порушення умов укладених угод. З огляду на вказане, місцевий суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 позовних вимог в частині визнання протиправними та незаконними дій ФІРМИ «Т.М.М.», що виявились у наданні позивачу Рахунку № 2Чаад_кв.095/12.2022.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.
За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.
Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);
3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);
4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними та незаконними дії відповідача щодо надання рахунку на оплату житлово-комунальних послуг, в якому нарахування здійснено по тарифу, який не погоджено сторонами; а також зобов`язати відповідача надати рахунок відповідно до додаткової угоди №1 від 11.06.2014 року з єдиним за домовленістю сторін письмово погодженим сторонами - узгодженим тарифом (ціна) - 3,50 грн/кв.м.
Колегія суддів звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару/послуг не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. 
Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.
Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19).
На думку колегії суддів, сам по собі факт виставлення позивачу рахунку на оплату житлово-комунальних послуг не породжує для позивача будь-якого обов'язку, а є різновидом претензії, тому оскарження лише факту надання такого рахунку не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.
Зазначений рахунок може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо стягнення заборгованості.
Захист майнового чи немайнового права, чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.
Звертаючись до суду з вимогою про визнання неправомірними дій щодо виставлення рахунку за надані житлово-комунальні послуги, позивач прагне досягти правової визначеності, тобто прагне підтвердження відсутності у відповідача нараховувати оплату за надані послуги по тарифу, розмір якого не узгоджено сторонами.
На думку колегії суддів, заявлена позивачем у цій справі вимога не може самостійно розглядатися в окремій справі. Встановлення таких обставин, як правомірність та правильність нарахувань, може бути предметом доказування при вирішенні та розгляді спору про право, зокрема: про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Колегія суддів також звертає увагу, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). 
За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, позивач ОСОБА_1 ініціював подання аналогічних позовів до суду першої інстанції щодо оскарження окремих рахунків за надання житлово-комунальних послуг за кожен місяць, що може свідчити про те, що подання даного позову спрямовано не на захист порушеного права, а з метою формування доказової бази для використання в інших судових провадженнях, що є неприпустимим.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув та не врахував, що неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З викладених вище підстав колегія суддів прийшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.
В системному тлумаченні змісту ст.141 ЦПК України, якщо сторону звільнено від сплати судових витрат, такі витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, аналізуючи заявлені у цій справі позовні вимоги, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», слід зробити висновок про те, що позивача було звільнено від сплати судового збору, в задоволенні яких цією постановою суду апеляційної інстанції відмовлено, тому сплачений відповідачем судовий збір за звернення з апеляційною скаргою підлягає компенсуванню за рахунок держави. А саме Фірмі «Т.М.М.» - ТОВ необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, суму судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю - Соколової Олександри Петрівни задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2025 рокускасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю про захист прав споживачів - залишити без задоволення.
Понесені відповідачем Фірма «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом міністрів України.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 17 червня 2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова

С.А. Голуб