ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1070/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №699/1732/25 Категорія: 311010200 	Літвінова Г.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Василенко Л. І., Новіков О. М.	
секретар 	Широкова Г.К.	

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Губара Антона Леонідовича на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06.03.2026 (суддя в суді першої інстанції Літвінова Г. М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд:
-скасувати наказ Генерального директора ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» від 30.09.2025 № 333-0 про припинення трудового договору з ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників та поновити ОСОБА_1 на посаді помічника лікаря-епідеміолога Корсунь-Шевченківського відділення Черкаського міськрайонного відділу ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ»;
-стягнути з ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, розрахувавши його шляхом множення середньоденної заробітної плати позивача ОСОБА_1 на число робочих днів у розрахунковому періоді (період вимушеного прогулу);
-стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі.
В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 має стаж роботи на посаді помічника лікаря-епідеміолога більше тридцяти років.
З 01.03.2023 позивача переведено на посаду помічника лікаря-епідеміолога Корсунь-Шевченківського відділення Черкаського міськрайонного відділу.
24.07.2025 ОСОБА_1 було вручено попередження про можливе наступне вивільнення, яким позивача було повідомлено про те, що в ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» затверджено нову структуру та штатний розпис, з якого виведено посаду помічника лікаря-епідеміолога Корсунь-Шевченківського відділення Черкаського міськрайонного відділу. Позивачу було запропоновано зайняти посаду помічника лікаря-епідеміолога відділу антимікробної резистентності та інфекційного контролю ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» з робочим місцем в м. Черкаси. 
Наказом генерального директора ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» від 30.09.2025 № 333-0 «Про припинення трудового договору» з 30.09.2025 ОСОБА_1 звільнено з посади помічника лікаря-епідеміолога Корсунь-Шевченківського відділення Черкаського міськрайонного відділу у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивач відмовилась від посади помічника лікаря-епідеміолога відділу антимікробної резистентності та інфекційного контролю ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ».
Позивач вважає, що відповідачем допущено порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України оскільки її не повідомлено про наявність інших вільних вакансій в ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» та звужено коло запропонованих вакансій до однієї штатної одиниці, чим позбавлено позивача можливості визначитися, чи бажає вона продовжувати свій трудовий шлях в установі чи ні.
Крім того, вказано, що новий штатний розпис, з яким пов`язане скорочення передбачав наявність двох штатних одиниць помічника лікаря-епідеміолога, замість трьох штатних одиниць попереднього штатного розпису. Адміністрацією установи вирішено було звільнити саме позивача, оскільки стаж її роботи на вказаній посаді виявився меншим ніж в інших працівників, що займали такі ж посади. Вважає, що відповідач зазначив недостовірну інформацію про стаж її роботи та штучно створив передумови для висновку про менш високу продуктивність праці у позивача в порівнянні з іншими працівниками, що займають посаду, що скорочується.
ОСОБА_1 зазначила, що відповідачем не враховано післядипломну освіту позивача, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалої тимчасової непрацездатності, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт, тощо.
Позивач вважає, що відповідач, прийнявши рішення про її скорочення, допустив порушення вимог ст. 42 КЗпП України, адже ОСОБА_1 має більш високу продуктивність праці серед всіх трьох кандидатів на скорочення, оскільки має набагато більший стаж роботи на посаді, відповідно її кваліфікація, досвід і навички є більш значними.
Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом для їх захисту.
Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06.03.2026 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що під час розгляду справи було встановлено, що звільнення позивача відбулося з належним дотриманням відповідачем приписів трудового законодавства, зокрема, ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України. Доводи позивача щодо незаконного звільнення визнані судом недоведеними і такими, що не спростовують заперечення відповідача стосовно дотримання ним вимог законодавства при звільненні ОСОБА_1 . Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі, в задоволенні яких судом відмовлено, тому суд відмовив і в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Губар А. Л. просить скасувати рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06.03.2025, оскільки вважає висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що звільнення ОСОБА_1 з посади здійснено відповідачем з дискредитацією прав позивача на працю, з надмірним формалізмом та без належного виконання відповідачем обов`язку працевлаштувати працівника, який вивільняється внаслідок скорочення посади, що є істотним порушенням законодавства про працю. Зазначено, що в порушення процедури вивільнення працівника, відповідачем не було запропоновано всіх вакантних посад, не враховано багаторічний досвід роботи позивача, відсутність у неї дисциплінарних стягнень, сумлінне виконання обов`язків, що є порушенням ст. 42 КЗпП України та свідчить про незаконність звільнення позивача. 
У відзиві на вказану скаргу відповідач ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» просив суд апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
При розгляді справи встановлено, що 23.09.1994 ОСОБА_1 було прийнято на посаду помічника лікаря-епідеміолога Корсунь-Шевченківської районної санітарно-епідеміологічної станції, яку з 23.02.2007 було перейменовано в Державний заклад «Корсунь-Шевченківська районна санітарно-епідеміологічна станція Міністерства охорони здоров`я України».
29.12.2012 у зв`язку з ліквідацією Державного закладу «Корсунь-Шевченківська районна санітарно-епідеміологічна станція Міністерства охорони здоров`я України» позивач була звільнена з посади помічника лікаря-епідеміолога за п. 1 ст. 40 КЗпП України.
30.01.2023 Корсунь-Шевченківським районним Центром зайнятості розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно з п.п. 1, 4 ст. 22, п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
17.07.2013 виплату допомоги припинено.
18.07.2013 ОСОБА_1 було прийнята на посаду помічника лікаря-епідеміолога відділу епідеміологічного нагляду Канівського міжрайонного управління.
01.08.2015 позивач була переведена на посаду помічника лікаря епідеміолога епідеміологічного відділу Канівського міжрайонного управління у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису.
31.03.2016 ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади у зв`язку з переведенням до Державної установи «Черкаський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» за п. 5 ст. 36 КЗпП України.
01.07.2016 позивач прийнята на посаду помічника лікаря-епідеміолога Корсунь-Шевченківського відділення районного лабораторного відділення Канівського міжрайонного відділу в порядку переведення з ДУ «Черкаський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України», який з 08.08.2016 перейменований на ДУ «Черкаський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».
- 20.12.2019 позивачку переміщено у Корсунь-Шевченківське лабораторне відділення.
- відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 02.06.2021 № 1103 ДУ «Черкаський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» з 14.06.2021 перейменований на ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ».
- 01.07.2021 ОСОБА_1 переміщено у Корсунь-Шевченківське відділення Черкаського районного відділу;
- 01.03.2023 позивач переведена на посаду помічника лікаря-епідеміолога Корсунь-Шевченківського відділення Черкаського міськрайонного відділу.
Вищевказані обставини підтверджено відомостями трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 56-66 т. 1).
Наказом Центру від 30.06.2025 № 318 введено в дію з 01.10.2025 нову структуру та новий штатний розпис ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» (а.с. 128 т. 1).
Відповідно до довідки ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» про зміни у штатному розписі (а.с. 117 т. 1) новим штатним розписом закріплено граничну чисельність 495 штатних одиниць, тоді як попередньою редакцією штатного розпису було закріплено 582 штатні одиниці. Посаду помічника лікаря-епідеміолога Корсунь-Шевченківського відділення скорочено з трьох до двох штатних одиниць.
В установі кількість скорочення штату склала 87 штатних одиниць, у тому числі 1 штатна одиниця за посадою помічника лікаря-епідеміолога Корсунь-Шевченківського відділення.
Листом від 01.07.2025 № 12-1807/1 Центром повідомлено його первинну профспілкову організацію про зміни в організації виробництва і праці (а.с 187-188 т. 1).
У відповідь на вказане повідомлення листом від 03.07.2025 № 7 первинна профспілкова організація ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» зазначила, що відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у вказаний період згода профспілки потрібна лише для працівників, обраних до профспілкових органів. Тому згода виборного органу профспілкової організації на скорочення посад у більшості випадків не вимагається. Проте, у разі розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівниками, які є членами профспілкових органів, Центру необхідно звернутися до виборного органу профспілкової організації для отримання відповідної згоди, як це передбачено законодавством.
Одночасно профспілкова організація просила розглянути можливість переведення працівників, чиї посади підлягають скороченню, на інші посади в межах Центру, за умови відповідності їхньої кваліфікації (а.с. 50 т. 1).
Наказом Центру від 02.07.2025 № 325 «Про здійснення заходів, пов`язаних зі змінами в організації виробництва і праці у ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» утворено комісію з питань здійснення заходів, пов`язаних зі змінами в організації виробництва і праці у ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» (а.с. 139-140 т. 1), до складу якої увійшли представники Центру та Голова Первинної профспілкової організації Центру.
На виконання пункту 4 наказу від 02.07.2025 № 325 комісією ДУ «Черкаський ОЦПХ МОЗ» було сформовано порівняльну таблицю з визначенням осіб, які мають переважне право залишатися на роботі, або яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця (а.с. 13-35 т. 1).
Критерії, за якими порівнювалися працівники були такими: освіта; категорія; безперервний стаж роботи в установі; додаткова інформація, у якій зазначалося про наявність заохочень та виконання повноважень інших осіб за їх відсутності. Також наявне поле щодо підстав переважного права залишатися на роботі.
Про наявність у працівників Корсунь-Шевченківського відділення Черкаського міськрайонного відділу підстав переважного права залишатися на роботі не зазначено.
Відповідно до наказу ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» від 23.07.2025 № 197-О «Про попередження працівників про можливе вивільнення» у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» та відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України необхідно було персонально попередити працівників про можливе вивільнення (а.с. 51-54 т. 1).
На виконання вказаного наказу кадровою службою Центру було підготовлене попередження про можливе наступне вивільнення від 24.07.2025 за № 13-2014 (а.с. 55 т.1).
Також ОСОБА_1 було запропоновано вакантну посаду помічника лікаря-епідеміолога відділу антимікробної резистентності та інфекційного контролю ДУ «Черкаський ОЦПХ МОЗ».
Попередження містить застереження про те, що якщо ОСОБА_1 не дасть письмової згоди (заяви) то підлягатиме звільненню після закінчення двомісячного строку з для ознайомлення з цим попередженням за пунктом 1 ст. 40 КЗпП України.
Актом Корсунь-Шевченківського відділення Черкаського міськрайонного відділу б/н від 25.07.2025 (а.с. 108 т. 1) зафіксовано, що 05.07.2025 помічнику лікаря-епідеміолога Корсунь-Шевченківського відділення Черкаського міськрайонного відділу ДУ «Черкаський ОЦПХ МОЗ» ОСОБА_1 було запропоновано:
1. Ознайомитися із наказом ДУ «Черкаський ОЦПХ МОЗ» від 23.07.2025 № 197-О «Про попередження працівників про можливе вивільнення».
2. Отримання попередження від 24.07.2025 № 13-2014 про можливе наступне вивільнення.
ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом та від отримання попередження відмовилася, про що зазначено в акті.
Крім того, позивач не надала згоди на заняття посади помічника лікаря-епідеміолога відділу антимікробної резистентності та інфекційного контролю ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ».
Наказом генерального директора ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» від 30.09.2025 № 333-О «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 з 30.09.2025 звільнено з посади помічника лікаря-епідеміолога Корсунь-Шевченківського відділення Черкаського міськрайонного відділу у зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 49 т. 1).
За змістом сформованого ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» щодо Корсунь-Шевченківського відділення розрахунку середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 711,72 грн (а.с. 136 т. 1).
Відповідно до статті 42-1 КЗпП листом від 31.10.2025 № 18-3112 (а.с. 137 т. 1) Центр повідомив позивача про наявність вакантних посад помічника лікаря-епідеміолога, які з`явилися після її звільнення. Зазначений лист рекомендованим поштовим відправленням № 1800100663651 надіслано ОСОБА_1 . Однак лист повернуто відправнику без вручення адресату через закінчення встановленого терміну зберігання (а.с. 138-139 т. 1).
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.
Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
У відповідності до ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.
Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.
Згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
КЗпП України не розкриває зміст понять «висока кваліфікація» та «продуктивність праці», проте Верховний Суд неодноразово у своїх постановах вказує на те, що при визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічні посади чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.
Такими доказами (високої кваліфікації та продуктивності праці) можуть бути документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, виконання норм виробітку (продуктивність праці), розширення зони обслуговування, збільшення обсягу виконуваної роботи, суміщення професій тощо. При застосуванні положень ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати також наявність дисциплінарних стягнень.
Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.
До повноважень суду не відноситься оцінка підстав прийняття працедавцем рішень щодо змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, адже ці питання вирішуються виключно керівництвом підприємства, яке здійснює господарську діяльність.
Так, на виконання наказу ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» від 23.07.2025 № 197-О «Про попередження працівників про можливе вивільнення» кадровою службою Центру було підготовлене попередження про можливе наступне вивільнення від 24.07.2025 № 13-2014 (а.с. 55 т. 1). У попередженні ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду помічника лікаря-епідеміолога відділу антимікробної резистентності та інфекційного контролю ДУ «Черкаський ОЦПХ МОЗ». Попередження містить застереження про те, що якщо ОСОБА_1 не дасть письмової згоди (заяви) та підлягатиме звільненню після закінчення двомісячного строку з для ознайомлення з цим попередженням за п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Актом Корсунь-Шевченківського відділення Черкаського міськрайонного відділу б/н від 25.07.2025 зафіксовано, що помічнику лікаря епідеміолога Корсунь-Шевченківського відділення Черкаського міськрайонного відділу ДУ «Черкаський ОЦПХ МОЗ» Гудзенко О. О. було запропоновано ознайомитися з наказом від 23.07.2025 № 197-О «Про попередження працівників про можливе вивільнення» та отримати попередження від 24.07.2025 № 13-2014 про можливе наступне вивільнення. Судом було достовірно встановлено і дану обставину сторонами не спростовано, що ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом та від отримання попередження відмовилася, що було зафіксовано у вказаному акті. Тому, текст наказу та попередження зачитано вголос у присутності перерахованих в акті осіб та засвідчено їх підписами (а.с. 108 т. 1).
Оскільки наказ № 197-О «Про попередження працівників про можливе вивільнення» було видано 23.07.2025, а наказ № 333-О «Про припинення трудового договору (контракту)» з ОСОБА_1 було видано 30.09.2025, тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі після звільнення згідно наказу № 333-0 від 30.09.2025(оскаржуваного у цій справі), адже передбаченої трудовим законодавством процедури звільнення з підстав скорочення штату працівників роботодавцем дотримано належним чином та згідно вимог статті 49-2 КЗпП України, оскільки працівника за два місяці було попереджено про наступне вивільнення.
У відповідності до ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у вказаний період згода профспілки потрібна лише для працівників, обраних до профспілкових органів. 
У разі розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівниками, які не є членами профспілкових органів, роботодавцю необхідно звернутися до виборного органу профспілкової організації для отримання відповідної згоди, як це передбачено законодавством. 
Листом від 01.07.2025 № 12-1807/1 відповідач повідомив свою первинну профспілкову організацію про зміни в організації виробництва і праці (а.с. 187-188 т. 1) та отримав відповідь, в якій профспілкова організація просила розглянути можливість переведення працівників, чиї посади підлягають скороченню на інші посади в межах Центру, за умови відповідності їхньої кваліфікації (а.с. 50 т. 1).
Оскільки ОСОБА_1 не була членом профспілкової організації (дану обставину позивачем не спростовано), тому відповідачем виконано вимоги ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та повідомлено профспілку про зміну штатного розпису та наступне вивільнення працівників, а також враховано можливість їх переведення (в тому числі і ОСОБА_1 ) на інші вакантні посади. 
Щодо висновку суду про дотримання відповідачем вимог ст. 42 КЗпП України, якою передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишенні на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених в постановах від 20.09.2020 у справі № 161/7169/19 та від 18.03.2026 у справі № 686/9595/25 при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в ч. 2 ст. 42 КЗпП України. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилається на неправомірність дій відповідача, який при складенні порівняльної таблиці врахував лише стаж її роботи в Центрі та не врахував загального стажу всієї її роботи та вважає, що суд вказаної обставини не врахував під час ухвалення рішення. 
Такі доводи скарги колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що роботодавець може застосовувати орієнтовний перелік критеріїв на свій розсуд з урахуванням специфіки роботи підприємства. Центр є санітарно-профілактичним закладом охорони здоров`я з відповідними специфічними функціями та завданням. Дана обставина підтверджена Статутом Центру.
Попереднім місцем роботи ОСОБА_1 в період з 18.07.2013 по 31.03.2016 був структурний підрозділ ГУ Держсанепідемслужби у Черкаській області, що відповідно до ЄДРЮЮ за своєю організаційною формою належав до органів державної влади, а не до санітарно-профілактичних закладів.
Суд першої інстанції правильно врахував та погодився з доводами відповідача про те, що безперервний стаж роботи саме в Центрі відображає знання специфіки його роботи, нормативних процедур та регламентів, які застосовуються працівниками у роботі.
Згідно порівняльного аналізу критеріїв працівників, приведених у таблиці, складеної та наданої відповідачем під час розгляду справи вбачається, що ОСОБА_1 має найменший безперервний стаж роботи в Центрі та має найнижчу кваліфікаційну категорію в порівнянні з кваліфікацією інших осіб, які займали аналогічні посади. Тому висновок суду про відсутність неправомірності чи незаконності дій відповідача при визначенні кваліфікації і продуктивності праці ОСОБА_1 є правильним і підтвердженим матеріалами справи.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що суд не перевірив повноту та об`єктивність інформації, зазначеної в порівняльній таблиці спростовуються вищевстановленими обставинами, приведеними в постанові суду. Доказів того, що зазначені відповідачем відомості в порівняльній таблиці, є такими, що не відповідають дійсності, скаржник не наводить.
Крім того, власник вважається таким, що виконав вимоги ч. 2 ст. 40 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією або спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду й існувала на день звільнення. 
Відповідно до висновків Верховного Суду, приведених у постановах від 30.01.2020 у справі № 466/7604/17, від 06.05.2020 у справі № 487/2191/17, від 24.06.2020 у справі № 742/1209/18, від 10.11.2022 у справі № 525/983/21, від 20.02.2023 у справі № 199/4766/21, від 18.10.2023 у справі № 210/6543/21 роботодавець має запропонувати працівнику, якого він вивільняє, всі вакансії, які були (з`явилися) на підприємстві до моменту вивільнення. 
Отже, роботодавець має запропонувати всі наявні вакансії, що відповідають кваліфікації працівника. Пропозиція однієї з двох ідентичних вакансій вважається виконанням цього обов`язку, оскільки обидві посади повністю однакові за умовами праці та оплатою. У період з 23.07.2025 (з моменту видачі наказу «Про попередження працівників про можливе вивільнення») по 30.09.2025 (до моменту видачі наказу «Про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 »у штатному розписі Центру були наявні дві вакантні посади помічника лікаря-епідеміолога у відділі резистентності та інфекційного контролю. Враховуючи, що посади є ідентичними, з однаковими кваліфікаційними вимогами та функціональними обов`язками, мали однаковий розмір заробітної плати та режим роботи, одну з них було запропоновано позивачу відповідно до її кваліфікації та інформації про переважне право на залишення на роботі, визначеної у порівняльній таблиці.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем в порушення вимог КЗпП України не було запропоновано всіх вакантних посад є безпідставними, оскільки обов`язок роботодавця щодо пропозиції іншої роботи полягає у наданні працівнику реальної можливості зайняти вакантну посаду, що відповідає його освіті, кваліфікації та досвіду. Колегія суддів враховує, що запропонована позивачу вакантна посада помічника лікаря-епідеміолога у відділі антимікробної резистентності та інфекційного контролю повністю відповідала її професійній кваліфікації, освіті та досвіду роботи. Інша наявна на той момент вакансія з такою ж назвою посади і в тому ж відділі була ідентичною за професійною спрямованістю, кваліфікаційними вимогами та посадовими обов`язками, що виключало необхідність її окремого пропонування, оскільки умови праці та вимоги до працівника були однаковими. 
З урахуванням вищевикладеного, висновок суду про відмову в задоволенні вимог позивача в частині скасування наказу Генерального директора ДУ «Черкаський ОЦКПХ МОЗ» від 30.09.2025 № 333-0 про припинення трудового договору з ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників та поновлення ОСОБА_1 на посаді помічника лікаря-епідеміолога є обґрунтованим та не спростовується доводами апеляційної скарги. Враховуючи дану обставину є правильним висновок суду в частині відмови в стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі вимоги є похідними від вищезазначених, в задоволенні яких було відмовлено. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в  :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Губара Антона Леонідовича – відхилити.
Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06.03.2026 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Черкаський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 29.04.2026.

Суддя-доповідач

Судді