Заводський районний суд м. Запоріжжя 
Справа № 332/5631/25
Провадження №: 2/332/606/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2026 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марченко Н.В., при секретарі судового засідання Петракея Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Левицької Юлії Василівни до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Запорізька міська територіальна громада в особі Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Левицької Юлії Василівни до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Запорізька міська територіальна громада в особі Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Батьку Позивача ОСОБА_3 , було видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 . Ордер на квартиру було видано 20.04.1961 року. До складу родини на час видання ордеру входили: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 № 1339 видане 07.05.1960 року Орджонікідзевським Райбюро ЗАГС. Батьки Позивачки померли. Сестра в квартирі не проживає та не зареєстрована. ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу № НОМЕР_2 , видане ОСОБА_8 /О ЗАГС від 22.09.1979 року серія НОМЕР_3 . Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане Заводським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. На день подання цього позову до суду в квартирі зареєстровані 2 особи: Позивачка, та Відповідач. Відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_2 з 05.09.2024 року. Речі його в квартирі відсутні. Місто перебування особи невідоме. Відповідач за власним бажанням залишив житло, та забрав свої речі. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Стаття 72 ЖК дозволяє визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців в займаній квартирі такою, що втратила право на користування нею. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Проте в добровільному порядку Відповідач не може знятися з реєстраційного обліку, оскільки перебуває в іншій державі, тому Позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням.
Ухвалою судді від 24.10.2025 було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2026 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Запорізьку міську територіальну громаду в особі Запорізької міської ради (місцезнаходження: 69006, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ЄДРПОУ: 04053915).
17.04.2026 від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізької міської ради надійшли пояснення щодо позову, в яких зазначено, що у разі встановлення судом достатніх та належних доказів, що підтверджують
викладені доводи Позивача у позовній заяві – прийняти по даній справі рішення на
розсуд суду в межах діючого законодавства України.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що вона дружить з позивачкою. ОСОБА_2 є її сином. Останній раз вона його бачила у 2024 році. Він часто сварився з матір`ю та міг не жити за зареєстрованим місцем проживання по пів року. Коли вона приходила у гості до позивачки, речей відповідача вона не бачила.
Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона є подругою позивачки, вони разом навчалися. Останній раз вона бачила ОСОБА_11 у 2024 році. Вона часто приходить у гості до ОСОБА_12 , речей відповідача у квартирі не бачила. Вона не володіє інформацією, чи виганяла позивач свого сина з квартири.
Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що він знає сім`ю позивача, вони є друзями. Йому відомо, що у відповідача був , складний характер, він часто сварився з матір`ю, не проживав у квартирі по пів року. Останній раз він його бачив приблизно 1,5 – 2 роки назад. ОСОБА_12 його не виганяла. Коли він проходив у гості, речей відповідача у квартирі не було.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав.
Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення (частина 2 статті 16 ЦК України).
В силу частин 1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що Батьку Позивача ОСОБА_3 , було видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 . Ордер на квартиру було видано 20.04.1961 року. 
До складу родини на час видання ордеру входили: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . 
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 № 1339 видане 07.05.1960 року Орджонікідзевським Райбюро ЗАГС. 
Батьки Позивачки померли. 
Сестра в квартирі не проживає та не зареєстрована. ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_7 , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу № НОМЕР_2 , видане ОСОБА_8 /О ЗАГС від 22.09.1979 року серія НОМЕР_3 . 
Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане Заводським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. 
На день подання цього позову до суду в квартирі зареєстровані 2 особи: Позивачка, та Відповідач. 
Зі слів Позивача Відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_2 з 05.09.2024 року.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Згідно ст. 71 ЖКУ, за особою, що без поважних причин відсутня в житловому приміщенні, право користування ним зберігається на протязі шести місяців.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Крім того, положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала.
Відповідно до ст.30, ст.41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України(ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК України).
Дослідивши матеріали справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, оскільки підтверджуються наданими доказами та підлягають задоволенню.
Згідно з положеннями ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є достатньою підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку за місцем проживання.
Питання про відшкодування судових витрат позивачем не заявлено, тому судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89,133 , 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 , в особі представника – адвоката Левицької Юлії Василівни до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Запорізька міська територіальна громада в особі Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
Повний текст заочного рішення складено 08.05.2026.

Суддя        Н.В. Марченко