Справа №-613/1448/25  Провадження №-3/613/14/26	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2026 року. Суддя Богодухівського районного суду Харківської області Уварова Ю.В., за участі секретаря – Макушинської О.В., адвоката – Рвачова О.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - 
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 21.07.2025 року, о 00 год. 35 хв. керував автомобілем Volkswagen CC, номерний знак  НОМЕР_1 по вул. Космічній 5 в м.Богодухові з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та в закладі охорони здоров`я КНП Богодухівській ЦРЛ відмовився під відеозапис із застосуванням технічного засобу Body Cam №2, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Адвокат Рвачов О.О. подав письмові заперечення проти протоколу про адміністративне правопорушення.
В письмових запереченнях захисник зазначає, що відповідно до вимог ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Згідно ст. 17 КУпАП, особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Так, з 24 лютого 2022 на території України введено воєнний стан у зв`язку з нападом російської федерації.
Виконуючи обов`язки, пов`язані з проходженням військової служби в лавах ЗСУ, ОСОБА_1 слідував до м. Черкаси з метою доставлення свого командира до місця несення служби (в/ч), про що повідомляв працівників поліції.
Отже, керуючи автомобілем в день та час, які вказані у вищевказаному протоколі, ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, оскільки такі його дії зумовлені необхідністю виконання обов`язків військової служби в лавах ЗСУ.
Крім того, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 неодноразово налогошував на тому, що він є військовослужбовцем ЗСУ та станом на дату та час складання оскаржуваного протоколу виконував обов`язки, пов`язані з проходженням військової служби.
Так, з наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що виявляння у ОСОБА_1 ніби то ознак стану алкогольного сп`яніння, а також висловлення пропозиції, щодо проходження відповідного огляду здійснювали саме працівники поліції, протокол також було складено працівниками поліції.
Водночас відповідно до положень ст.ст. 266, 266-1 КУпАП огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Таким чином, направлення та проведення огляду на стан сп`яніння військовослужбовців не належить до повноважень працівників поліції, тому на думку захисту вимога працівника патрульної поліції до ОСОБА_1 про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння була безпідставною, незаконною та необґрунтованою, а наявні в матеріалах справи докази є недопустимими, що вказує на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також захисник зазначає, що з відеозаписів вбачається, що працівники поліції розпочали спілкування з ОСОБА_1 не попередивши його проте, що у відповідності до ст. 40 ЗУ “Про Національну поліцію” ними здійснюється повна відеофіксація їхньої з ним розмови. 
Крім того, поліцейськими до початку спілкування з ОСОБА_1 , не було роз`яснено йому його прав, в тому числі не свідчити проти себе та членів його сім`ї у відповідності до положень ст. 63 КУ. 
Так, в матеріалах справи містяться пояснення ОСОБА_1 , які були відібрані у нього поліцейськими, однак ті обставини, які він нібито повідомив працівникам поліції, у вищевказаному поясненні є недопустимим доказом у даній справі, оскільки ОСОБА_1 не було роз`яснено його право не свідчити проти себе та членів його сім`ї, що є грубим порушенням чинного законодавства.

Крім того захисник звертає увагу, що працівниками поліції не було відсторонено ОСОБА_1 від керування автомобілем, що на його думку переконливо свідчить про відсутність реальних підстав вважати, що ОСОБА_1 міг перебувати в стані алкогольного сп`яніння та ставить під сумнів законність дій працівників поліції та викладені в протоколі обставини.

Щодо складеного працівниками поліції направлення водія на медичний огляд, то в порушення вимог Інструкції № 1452/735, співробітники поліції не ознайомлювали ОСОБА_1 зі змістом направлення на огляд в закладі охорони здоров`я та не пропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння згідно направлення, форма якого наведена у додатку I до Інструкції № 1452/735. Направлення, яке міститься в матеріалах справи не містить жодних відомостей про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом або ж воно було вручено йому під підпис. Так, ОСОБА_1 стверджує, що йому ніхто не вручав копії направлення на проходження огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я та не ознайомлював з його змістом.

Щодо рапорту працівника поліції, наявного в матеріалах справи, сторона захисту вважала, що даний рапорт не може бути визнанний судом, як належний та допустимий доказ вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки у розумінні ст. 251 КУпАП, рапорт не може вважатися належним і допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і така позиція сторони захисту ОСОБА_1 повністю узгоджується із висновком Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, який викладений у Постанові від 20.05.2020 року в справі за № 524/5741/16-а.
Окремо адвокат зазначив, що відповідно до пункту 2.2.9 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України від 23.08.2012 р. № 747, рапорт належить до внутрішніх документів МВС України. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що рапорт працівників поліції не може бути визнаний судом, як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За наведених обставин просив провадження в справі про адміністративне правопорушення №613/1448/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення – закрити або вирішити питання щодо можливості призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами.

Суд, дослідивши письмові матеріали та відеозапис, доходить таких висновків.
Згідно з п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен належним чином з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.130 КУпАП, керування транспортними засобами особами в стані наркотичного сп`яніння, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, тягне накладення на таку особу адміністративного стягнення в межах санкції даної статті.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР 1 №397801; направленням на огляд особи з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння; рапортом про прийняття повідомлення зі служби 102, рапортами працівника поліції; поясненнями ОСОБА_1 , відеозаписом.

Оглянутим відеозаписом підтверджується, що  ОСОБА_1 перебував за кермом, керував транспортним засобом, після зупинення якого працівник поліції повідомив, що вбачає у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. Після чого  ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. Спочатку заперечує факт вживання алкогольних напоїв, пізніше повідомляє, що випив пляшку пива.
Зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та об`єктивно підтверджує обставини, що мають значення для справи.

Крім того, в матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_1 , в яких останній зазначив, що випив пляшку пива «Оболонь світле», об`ємом 0.5 л. У нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, зв`язку з чим йому було запропоновано пройти медогляд за допомогою технічного приладу на місці зупинки та в медичному закладі, однак він відмовився. 
Щодо посилання сторони захисту на недопустимість цього доказу з тих підстав, що ОСОБА_1 не були роз`яснення права та положення статті 63 Конституції, то таке твердження спростовується підписом ОСОБА_1 в протоколі у відповідній графі, та самим відеозаписом (перший файл), де поліцейській повідомляє про застосування бодікамери. 

Суд також не погоджується з твердженням захисту про те, що поліцейські не були особами, уповноваженими пропонувати та проводити огляд військовослужбовця на стан сп`яніння та складати відповідний адмінпротокол, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. При порушенні правил дорожнього руху водіями транспортних засобів Збройних Сил України або інших утворених відповідно до законів України військових формувань та Державної спеціальної служби транспорту - військовослужбовцями строкової служби, а також вчиненні ними військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б цього Кодексу, штраф як адміністративне стягнення до них не застосовується.
Відповідно до ч. 3 ст. 266-1 КУпАП огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Згідно з ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Даний порядок визначає процедуру огляду осіб, які керують транспортним засобом, водночас положення ст. 266-1 КУпАП передбачають порядок огляду військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, а перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був одягнутий у військовий одяг, керував транспортним засобом, належним ОСОБА_2 , тобто не транспортним засобом Збройних Сил України, рухався по дорозі загального користування, транспортний засіб, під його керуванням був зупинений у поза межами території будь-якої військової частини.
Документів про те, що на час зупинки автомобіля під його керуванням він виконував обов`язки військової служби, ОСОБА_1 не надав, належним чином таке твердження не підтвердив.
Отже, огляд особи, яка має статус водія і при цьому є військовослужбовцем, в даному випадку мали проводити працівники поліції і у них були відсутні підстави для виклику службових осіб Військової служби правопорядку або керівництва військової частини.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування спростовується рапортом працівника поліції про відсторонення водія від керування та відеозаписом.

Суд погоджується з позицією захисту про те, що рапорт працівника поліції сам по собі не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Однак стороною захисту суду не надавалось даних, які б свідчили про наявність підстав не довіряти відомостям, зазначеним в рапортах чи ставити під сумнів зазначені в них обставини, отже наявні рапорти суд оцінює в сукупності з іншими доказами, наявними в справі, а саме відеозаписом, направленням на огляд, письмовими поясненнями ОСОБА_1 , та протоколом про адміністративне правопорушення.

Суд також відхиляє доводи захисту про те, що направлення на медичний огляд не містить відомостей про те, що ОСОБА_1 був ознайомлений з його змістом або ж воно було вручено йому під підпис, оскільки в графі «результат огляду» після вказівки на те, що огляд не проводився, міститься підпис ОСОБА_1 .

На підставі викладеного вище, в діях  ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченго ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Також суд не вбачає підстав вважати дії ОСОБА_1 такими, що вчинені в стані крайньої необхідності, оскільки відмовившись проходити медичний огляд, ОСОБА_1 не усунув небезпеки, яка б загрожувала державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління та не довів, що така небезпека існувала на момент зупинки транспортного засобу не могла бути усунута іншими засобами.

Щодо можливості застосування більш м`якого стягнення, ніж передбачено законом, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Санкція частини першої статті 130 КУпАП передбачає накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Таке стягнення свідчить про підвищену суспільну небезпеку діяння, визначеного частиною першою статті 130 КУпАП, а тому законодавець установив, що виховання особи, яка вчинила таке правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як правопорушником, так і іншими особами, неможливе в інший спосіб, незалежно від наявності чи відсутності обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.
Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. У частині другій цієї статті зазначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Тобто, санкція частини першої статті 130 КУпАП безальтернативно у виді основного стягнення встановлює штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, при цьому стаття 33 КУпАП містить заборону при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. 
Отже посилання захисника на можливість застосування положень Кримінального кодексу України щодо можливості призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суперечать приписам статей 7, 33, частини першої статті 130 КУпАП.
Також слід зазначити, що КУпАП не робить винятків щодо застосування адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами для окремих категорій осіб, зокрема і для військовослужбовців. 
Отже, суд вважає, що відносно  ОСОБА_1 необхідно застосувати адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Керуючись ст.ст. 130, 247, 251, 266, 280, 283, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосувати щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави (отримувач коштів ГУК Харківськ обл./Харківобл/21081300, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37874947, Банк отримувач Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA168999980313020149000020001, код класифікації доходів бюджету 21081300) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір на користь держави (Отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувач Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106) в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

Суддя