РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року 	справа № 580/13804/25 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Менчинська В.В. в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Ольжича, 7), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83А), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, м. Луцьк, Київський Майдан, 6) в якому просить: 
-визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (ЄДРПОУ: 13559341) від 05.09.2025 року №233050002056; рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (ЄДРПОУ: 21390940) від 26.09.2025 року №233050002056; рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ЄДРПОУ: 13358826) від 07.10.2025 року №233050002056;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ЄДРПОУ: 13559341) здійснити призначення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 29.09.2025 року пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України “Про прокуратуру” №1697-VII від 14.10.2014 з урахуванням наявного стажу роботи за вислугу років, який становить 25 років 09 місяців 26 днів;
-допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (ЄДРПОУ: 21366538) внести зміни до реєстру застрахованих осіб щодо стажу роботи ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в органах прокуратури - 25 років 09 місяців 26 днів та вказати в розділі статусу –військовослужбовець;
-стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ЄДРПОУ: 13559341) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень;
-стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ЄДРПОУ: 13559341) та з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (ЄДРПОУ: 21366538) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір та витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог вказано про протиправність відмов в призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", оскільки прийняті рішення не відповідають критеріям об`єктивності, добросовісності та законності. Вказує також на помилковий обрахунок страхового стажу позивача, оскільки згідно відомостей трудової книжки і даних довідки №07-937 вих-22 від 21.12.2022 стаж позивача на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури становить - 25 років 09 місяців 26 днів, а пенсійним органом обліковано термін в 24 роки 9 місяців 22 дні. Враховуючи зазначені обставини щодо протиправної поведінку органів ПФУ, на їх протиправні рішення, позивач вказує на наявність права на відшкодування моральної шкоди, який оцінює в розмірі 20000 грн.
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало відзив на адміністративний позов, у якому зазначило, що позивачу із 02.09.2019 призначено пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а згідно заяви від 18.10.2019 переведено на пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок загального захворювання відповідно Закону України “Про прокуратору”. Станом на 18.10.2019 страховий стаж ОСОБА_1 становив 24 роки 11 місяців 10 днів. На підставі Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 11.07.2025 № ЦО-18146 про невстановлення з 02.09.2019 групи інвалідності, виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2025 припинено. Вказано, що у заявлених правовідносинах Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області виконало функцію прийняття документів та інформування позивача про результати розгляду його заяв, безпосередній розгляд яких, зокрема щодо обчислення стажу здійснювали установи за принципом екстериторіальності. Також вказує на безпідставність заявлених витрат на правову допомогу.
Представником позивача подано відповідь на відзив, згідно якої вказано, що відзив є невмотивованим і не спростовує правову позицію позивача, зокрема і щодо страхового стажу позивача. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало відзив на адміністративний позов, у якому зазначило, що ОСОБА_1 , перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 02.09.2019 по 31.07.2025. ОСОБА_1 звернувся із заявою № 5357 від 29.08.2025 щодо переходу на інший вид пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру», за результатами розгляду наданих документів правомірно прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії №233050002056 від 05.09.2025, оскільки станом на дату звернення позивач не отримує жодних видів пенсій, тому відсутні підстави для переведення на інший вид пенсії. За вказаних обставин, позов є необґрунтованим, тому підлягає залишенню без задоволення.
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області відзиви на адміністративний позов не надали, причини ненадання не повідомили.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Згідно матеріалів адміністративної справи, з 18.10.2019 позивач перебує на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо отримання пенсії по інвалідності 2 групи внаслідок загального захворювання відповідно Закону України “Про прокуратору”, виплату якої з 01.08.2025 припинено на підставі рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи від 11.07.2025 № ЦО-18146 про не встановлення з 02.09.2019 групи інвалідності ОСОБА_1 
29.08.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення №233050002056 від 05.09.2025 про відмову у перерахунку пенсії відповідно до Закону України “Про прокуратуру”.
Обгрунтовуючи рішення, пенсійний орган вказав, що станом надату звернення ОСОБА_2 , не отримує жодних видів пенсії, а тому відсутні підстави для переведення на інший вид пенсії.
19.09.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про перехід на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України “Про прокуратуру”.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення №233050002056 від 26.09.2025 про відмову у переході з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України “Про прокуратуру”.
Обгрунтовуючи рішення, пенсійний орган вказав, що заявник не отримує жодних видів пенсій, тому підстави для переведення ОСОБА_1 на інший вид пенсії відсутні.
29.09.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України “Про прокуратуру”.
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області, за принципом екстериторіальності, прийнято рішення №233050002056 від 07.10.2025 про відмову у переході на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України “Про прокуратуру”.
Обгрунтовуючи рішення, пенсійний орган вказав, що за матеріалами електронної пенсійної справи №233050002056 ОСОБА_1 встановлено, що заявнику з 02.09.2019 була призначена пенсія по інвалідності, ЗУ «Про прокуратуру», згідно стажу прокурора з встановленим терміном по довічно. Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України від 11.07.2025 рішенням експертної команди ОСОБА_1 групу інвалідності не встановлено з 02.09.2019. З 01.08.2025 ОСОБА_1 призупинена виплата пенсії по причині - 9 (до з`ясування). Враховуючи зазначене прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 в переході на пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» тому, що підстави для переведення на інший вид пенсії відсутні (заявник не отримує жодних видів пенсій).
При чому, відповідно до довідки Черкаської обласної прокуратури від 21.12.2022 №07-937вих.-22, станом на 21.12.2022 відповідно до ст. 86 Закону України “Про прокуратуру” стаж роботи позивача становить 25 років 09 місяців 26 днів. 
Згідно ж протоколу «про перерахунок пенсії» станом на 26.02.2025, страховий стаж позивача склав 24 роки 9 місяців 22 дні.
27.11.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про перерахунок стажу, який враховується для визначення права на пенсію.
25.11.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом №13291-13165/М-02/8-2300/25 повідомило позивача, що оскільки жодного виду пенсії позивач не одержує, провести перерахунок пенсії неможливо.
Не погоджуючись із відмовами в призначенні пенсії за вислугу років позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій працівників прокуратури визначаються Законом України “Про прокуратуру” від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон №1697-VII).
Зокрема ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII визначено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців; з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років; з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Відповідно до ч. 8 ст. 86 Закону № 1697-VII право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності з 01 січня 2004 року. 
Положеннями ст. 9 Закону № 1058-ІV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 10 Закону № 1058-ІV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Згідно ч. 1 ст. 44 Закону №1058-IV, звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Частина 1 ст. 45 Закону №1058-IVпередбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до п. 1.7 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
За змістом п. 1.8 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. 
Як встановлено судом, ОСОБА_2 до управлінь Пенсійного фонду України звертався із заявами про призначення пенсії від 29.08.2025, 19.09.2025, 29.09.2025, однак спірними рішеннями №233050002056 від 05.09.2025, 26.09.2025, 07.10.2025 пенсійний орган відмовляв у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років з підстав не отримання позивачем жодного виду пенсії.
Суд звернув увагу, що Головні управління всупереч нормам законодавства не прийняло жодного рішення по суті за результатами розгляду заяви саме про призначення пенсії, а лише вказало на відсутність підстав у переведенні.
Одночасно з цим, суд вказує, що ОСОБА_1 з 18.10.2019 перебує на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо отримання пенсії по інвалідності 2 групи внаслідок загального захворювання відповідно Закону України “Про прокуратору”, виплату якої з 01.08.2025 припинено.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відмова у задоволенні звернення позивача з формальних підстав без належної оцінки його змісту та встановлення дійсного волевиявлення особи, є проявом надмірного формалізму з боку органу державної влади, призводить до фактичного обмеження гарантованого Конституцією України права особи на соціальне забезпечення і суперечить принципам пропорційності, добросовісності та верховенства права у сфері публічно-правових відносин.
Такі дії пенсійного органу також суперечать принципу «належного врядування» (good administration), що є невід`ємною складовою верховенства права. Цей принцип зобов`язує суб`єктів владних повноважень діяти добросовісно, прозоро, ефективно та бути максимально корисними для особи. Створюючи штучну перешкоду замість сприяння у реалізації права, відповідач діяв всупереч сутності належного врядування, що є неприпустимим у соціальній, правовій державі.
Крім того, відповідач своїми діями порушив принцип «правомірних очікувань» (legitimate expectations). Особа, яка має встановлене законом право на призначення/переведення на інший вид пенсії, має обґрунтовані та законні очікування, що держава в особі її органів діятиме передбачувано та послідовно для забезпечення реалізації цього права. Відмова відповідача розглянути по суті чітко виражене прохання підриває ці правомірні очікування та руйнує довіру громадянина до держави.
Вирішуючи цей спір судом враховані правові висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у постанові Верховного Суду від 22 липня 2025 року у справі №580/710/24, які відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Поряд з цим, щодо обраного позивачем способу захисту, то суд зазначає наступне. Так, позивач просить зобов`язати Головне управління призначити пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України “Про прокуратуру” з урахуванням наявного стажу роботи за вислугу років, який становить 25 років 09 місяців 26 днів
Верховний Суд, зокрема у постановах від 11 лютого 2020 року у справі №0940/2394/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 дійшов висновку та вказав, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
Як було зазначено вище, відповідач за наслідками розгляду заяв позивача, відмовив у переведенні на інший вид пенсії з підстав, які судом у цьому рішенні визнані необґрунтованими.
У той же час суд наголошує, що суд, за загальним правилом, не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх передбачених підстав для відповідного призначення у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки вказане не входить до предмету судової перевірки, виходить за межі заявлених позовних вимог та є дискреційним повноваженням відповідача.
З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи позицію Верховного Суду України, висловлену у постановах від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 22 квітня 2014 року у справі № 21-484а13, про те, що належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на уповноважений орган обов`язку повторно розглянути заяву особи та прийняти рішення згідно вимог законодавства, суд вважає, що зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають, натомість належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.
При цьому, Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2019 року у справі №209/2050/17 зазначає, що право особи на пенсію також не може залежати від встановлення усіх обставин, які мають значення для вирішення питання про призначення пенсії, і підлягає поновленню з моменту його виникнення, тобто з дня первинного звернення до пенсійного органу.
Судом встановлено, що позивач первинно із заявою звернувся про призначення пенсії 29.08.2025, розгляд якої здійснювалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, за принципом екстериторіальності. 
Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, відмовляючи у призначенні пенсії, діяло всупереч вимогам ст. 19 Конституції України, ст. 45 Закону №1058-IV та п.п. 1.7-1.8 Порядку № 22-1.
Щодо урахування стажу роботи за вислугу років при прийнятті рішення, то суд зазначає, що вказана вимога є передчасною оскільки відповідачем розгляд заяви про призначення пенсії не здійснено, а відповідно і не прийняте рішення про врахування/неврахування наявного стажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.
З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Також не підлягають задоволенню вимоги щодо допуску рішення суду до негайного виконання, з огляду на п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України, оскільки остання встановлює, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Оскільки ж пенсія позивачу не призначена, відсутня головна умова для негайного виконання судового рішення про стягнення суми пенсії, з якої можна виокремити її місячний розмір.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області внести зміни до реєстру застрахованих осіб щодо стажу роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури - 25 років 09 місяців 26 днів та вказати в розділі статусу – військовослужбовець, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що відповідно до довідки Черкаської обласної прокуратури від 21.12.2022 №07-937вих.-22, станом на 21.12.2022 відповідно до ст. 86 Закону України “Про прокуратуру” стаж роботи позивача становить 25 років 09 місяців 26 днів. 
Згідно протоколу «про перерахунок пенсії» станом на 26.02.2025, страховий стаж позивача склав 24 роки 9 місяців 22 дні, що і не заперечується відповідачем.
27.11.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про перерахунок стажу, який враховується для визначення права на пенсію.
25.11.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом №13291-13165/М-02/8-2300/25 повідомило позивача, що оскільки жодного виду пенсії позивач не одержує, провести перерахунок пенсії неможливо.
Тобто, не прийняло жодного рішення по суті за результатами розгляду заяви.
Законом України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року № 2073-IX (далі - Закон №2073-IX), а саме ст. 36 передбачено, що адміністративне провадження відповідно до цього Закону розпочинається, зокрема, за заявою особи щодо забезпечення реалізації її права, свободи чи законного інтересу або виконання нею визначеного законом обов`язку, у тому числі щодо отримання адміністративної послуги.
Згідно ч. 1 ст. 40 цього Закону заява повинна містити: найменування адміністративного органу, до якого вона подається; відомості, достатні для встановлення особи заявника, його контактні дані (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) або найменування особи, адреса місця проживання/перебування, місцезнаходження, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, інші контактні дані). У разі подання заяви представником заявника в ній додатково зазначаються такі самі відомості стосовно представника; зміст вимоги заявника; дату складення заяви. Законодавством можуть бути встановлені додаткові вимоги до змісту заяви.
Таким чином, аналізуючи положення Закону № 2073-ІХ суд доходить висновку, що відмова суб`єкта владних повноважень у вчиненні дій щодо розгляду звернення особи виключно з формальних підстав, є прямим порушенням цього Закону. Така бездіяльність адміністративного органу суперечить як меті, так і змісту адміністративного провадження, що має забезпечувати ефективну, доступну та справедливу реалізацію прав особи у публічно-правових відносинах.
З урахуванням змісту вищезазначених положень та контексту спірних правовідносин суд доходить висновку про те, що особа наділена правом звернення до органу пенсійного фонду із відповідною заявою разом з доданими до неї документами, скориставшись бланком такої заяви та одним із способів її подання, що визначені Порядком № 22-1. Результат розгляду порушеного у зверненні питання щодо призначення пенсії, згідно положень цього Порядку, має бути оформлений розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення (розпорядження) органу, що призначає пенсію, про призначення або відмову в призначенні із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження, яке за загальним правилом має бути прийнято не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Вирішуючи питання правомірності не розгляду органом пенсійного фонду заяви, форма якої не відповідає тій, яка встановлена Порядком № 22-1, у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №748/696/17 Верховний Суд вказав, що важливим при вирішенні спірних правовідносин є зміст зазначеної заяви, який очевидно дає змогу оцінити намір заявника. Крім того, вказав, що важливим є також долучення позивачем до заяви документів, які подаються саме при призначенні пенсії. На цій підставі Суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність органу пенсійного фонду і вказав, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача як пенсіонера (соціальної групи населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій у частині соціального захисту).
Крім того, у постанові від 23 вересня 2024 року у справі №620/2027/23 Верховний Суд, розглянувши спір щодо можливості подання заяви про призначення пенсії у формі, що передбачена Законом України «Про звернення громадян», наголосив, що доступ до соціальних прав, зокрема права на призначення пенсії, є важливим аспектом забезпечення гідного життя громадян. У цьому контексті можливість подання заяви у довільній формі є ключовим елементом, що спрощує процес отримання пенсійного забезпечення та сприяє реалізації такого конституційного права.
Тому, суд зазначає, що у даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області не вчиняло дій щодо відмови позивачу у зарахуванні стажу роботи в органах прокуратури, натомість, відповідач допустив протиправну бездіяльність через не прийняття жодного з рішень.
Щодо позовної вимоги стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 20000грн., суд врахував таке.
Згідно з ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Отже, позовна вимога про відшкодування шкоди в адміністративному судочинстві є похідною позовною вимогою від публічного спору.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Шкода – це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода – втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Об`єктивних доказів завдання позивачу в спірних правовідносинах моральної шкоди суду не надано.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Виходячи з викладеного, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Щодо відшкодування витрат на правову допомогу суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 та ч. 7 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд зазначає що між адвокатом Менчинською В.В. та ОСОБА_1 укладено договір №28/11-25 від 28.11.2025 про надання правничої допомоги.
До позовної заяви наданий акт виконаних робіт, а саме: надання усних консультацій – 30 хв. (600,00 грн.); вивчення та аналіз законодавства, формування правової позиції, підготовка та направлення позовної заяви – 7 год. (8400,00 грн.).
Окрім того, в матеріалах наявний прибутковий касовий ордер №15/12/25 від 15.12.2025 про отримання грошових коштів від клієнта за надання правничої допомоги на суму 9000грн.
З аналізу статті 134 КАС України, випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Суд бере до уваги , що позивач документально підтвердив, що він сплатив 9000 грн. на виконання договору про надання правової допомоги. Водночас, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, позовну заяву та значення справи для сторони, а також часткове задоволення адміністративного позову, суд робить висновок, що справа не потребувала значних затрат часу на її підготовку, підготовка цієї справи не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи. 
Враховуючи викладене, беручи до уваги надані позивачем в обгрунтування своєї вимоги документи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн, що були сплачені позивачем адвокату у цій адміністративній справі, пропорційно з двох відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 134, 241-246, 255, 263, 295, 370 КАС України суд,
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.09.2025 №233050002056; Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 26.09.2025 №233050002056; Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 07.10.2025 №233050002056.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 86 Закону України “Про прокуратуру” від 29.08.2025, з урахуванням висновків суду.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.11.2025 про перерахунок стажу, який враховується для визначення права на пенсію.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.11.2025 про перерахунок стажу, який враховується для визначення права на пенсію та прийняти рішення по суті, з урахуванням правової оцінки суду.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ 21366538) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (код ЄДРПОУ 21366538) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі в розмірі 400 (чотириста) грн. 00 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі в розмірі 400 (чотириста) грн. 00 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя 	Петро ПАЛАМАР