Справа № 752/31643/25
Провадження № 2/752/2422/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

09.06.2026 року Голосіївський районний суд міста Києва 
у складі: головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,
при секретарі судового засідання - Беляєвій К.Д.,
за участю сторін:
позивача - ОСОБА_1 ,
представників відповідача - Марценюк Л.А., Лисенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «ЛИБІДЬ» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «ЛИБІДЬ» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач з 15.11.2024 прийнятий на роботу до ТОВ «ІС «Либідь» на посаду виконавчий директор. 14.11.2024 відповідачем видано наказ № 10/к про прийняття позивача на роботу на умовах строкового трудового договору терміном до 14.11.2025. Зазначає, що характер його роботи передбачав укладення безстрокового трудового договору. Наголошує про відсутність підстав передбачених ч. 2 ст. 23 КЗпП України, для укладення строкового трудового договору між позивачем та відповідачем. Зауважує, що невірною є правова підстава звільнення, оскільки п. 2 ст. 26 КЗпП України не існує, наявний п. 2 ч. 1 ст. 36 такого кодексу, але наказ такої підстави не містить. Підставою звільнення ОСОБА_1 вказано протокол ЗЗУ ТОВ «ІС «Либідь» № 14/11-2025 від 14.11.2025, який як зазначає позивач, у свою чергу не було надано для ознайомлення, а в подальшому виявилось, що він неправомірний, що свідчить, на думку позивача, про відсутність підстав звільнення та протиправність наказу. Крім того, вказав, що за відсутності, неправомірності, протиправності проколу загальних зборів учасників товариства про припинення повноважень виконавчого директора наказ про звільнення позивача є незаконним та підлягає скасуванню. З 11.06.2025 посадовий оклад ОСОБА_1 становить 224000,00 грн. Однак, з 11.06.2025 по день звільнення 14.11.2025 товариство так і не змінило розмір посадового окладу і здійснювало виплату заробітної плати за раніше встановленим посадовим окладом 128000,00 грн, внаслідок чого на думку позивача сформувалась заборгованість у загальному розмірі 460173,91 грн. 
Враховуючи викладене, позивач просить поновити його на посаді виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «Либідь»; стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 460173,91 грн; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 147476,75 грн; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 листопада 2025 до дня поновлення на роботі. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.01.2026 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
У лютому 2026 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що трудовий договір позивача є строковим, що визначено протоколом Загальних зборів учасників товариства, контрактом та наказом про прийняття на роботу, тому посилання позивача на безстроковість трудового договору є безпідставними. Протоколом Загальних зборів учасників товариства № 14/11-25 від 14.11.2025 визначено умови та дату звільнення позивача. На підставі вказаного рішення ЗЗУ товариством було видано наказ № 212/К про припинення трудового договору (контракту), в якому підставою звільнення і зазначено Протокол № 14/11-25 від 14.11.2025 позачергових загальних зборів. Зазначила, що у день звільнення з позивачем було проведено розрахунок та виплату всіх належних до сплати коштів. З підстав, викладених у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
У березні 2026 позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач обґрунтовує законність звільнення тим, що протоколом загальних зборів, контрактом та наказом про прийняття на роботу було встановлено строк трудового договору на один рік, натомість прийняття на роботу відбувалось на підставі поданої позивачем заяви від 14.11.2024, яка не містить жодного посилання та/або його ініціативи чи згоди на укладення саме строкового трудового договору з позивачем. Однак, вважає, що сам по собі факт зазначення строку у контракті не свідчить про правомірність встановлення такого строку. Зауважує, що умова про однорічний строк контракту суперечить не лише ст. 23 КЗпП України, а й самому Статуту товариства. За таких умов відповідач не може посилатися на річний строк контракту як на безумовну та безспірну та тим більше законну підставу звільнення. Позивач зауважує, що має законні та обґрунтовані підстави вважати, що з ним було продовжено трудові відносини та трудовий договір на невизначений строк, оскільки фактично такі трудові відносини тривали й по завершенню робочого дня 14.11.2025. Враховуючи викладене, позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.04.2026 клопотання позивача про витребування доказів у цивільній справі № 752/31643/25 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «Либідь» - задоволено. Витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «Либідь» (код ЄДРПОУ: 34693827, місцезнаходження: м. Київ, вул. Антоновича, буд. 176) оригінал наказу ТОВ «ІС «Либідь» про звільнення ОСОБА_1 № 212/к від 14.11.2025 з відміткою про ознайомлення останнім з наказом, для огляду в судовому засіданні.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.04.2026 клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «ЛИБІДЬ» - Марценюк Л.А. про виклик свідків у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «ЛИБІДЬ» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково. Постановлено допитати свідка: ОСОБА_2 , начальника відділу кадрового забезпечення і діловодства ТОВ «ІС «Либідь», адреса місця роботи - вул. Антоновича, 176, м. Київ, 03150, попередивши її про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду відповідно до ст.ст. 384, 385 КК України. В решті клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «ЛИБІДЬ» - Марценюк Л.А. про виклик свідків у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «ЛИБІДЬ» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.
У квітні 2026 позивач подав до суду заперечення на клопотання відповідача від 21.04.2026.
У травні 2026 позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову шляхом уточнення позовних вимог, в яких просив визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Інвестиційний союз «Либідь» № 212/К від 14.11.2025 про звільнення ОСОБА_1 ; поновити позивача на посаді виконавчого директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «Либідь»; стягнути з відповідача на користь невиплачену заробітну плату у розмірі 460173,91 грн; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 147476,75 грн; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 листопада 2025 до дня поновлення на роботі. 
У травні 2026 представник відповідача подав до суду клопотання, в якому просив відмовити ОСОБА_1 у прийнятті заяви про зміну предмету позову шляхом уточнення позовних вимог та повернути йому вказану заяву. 
У травні 2026 позивач подав до суду додаткові письмові пояснення. 
Протокольною ухвалою від 14.05.2026 прийнято заяву позивача про зміну предмету позову. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «ЛИБІДЬ» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, до судового розгляду по суті.
Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та просив їх задовольнити. Зазначив, що його посада у ТОВ «ІС «Либідь» була постійною, при цьому заява про прийняття на роботу не містила згоди на строковий договір. Вважає наказ про його звільнення передчасним. Зауважив, що наказ мав факсимільний підпис посадової особи, інший примірник наказу позивачу не надавали. 
Представники відповідача в судовому засіданні зазначили, що строк контракту був встановлений 1 рік у самому контракті. Наказом, яким позивача прийнято на роботу також було встановлено строк. В день звільнення позивача було прийнято відповідачем наказ про звільнення у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Копію зазначеного наказу було видано позивачу і проведено з ним всі розрахунки, позивач був ознайомлений із вказаним наказом. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що працює в ТОВ «ІС «Либідь» керівником апарату. Коли ОСОБА_3 була раніше начальником юридичного відділу ТОВ «ІС «Либідь», то вони з позивачем працювали разом у відповідача. 14.11.2025 була робоча нарада, закінчилась вона після 17 год. 00 хв. Позивача не ознайомлювали з документами на звільнення, коли ОСОБА_3 була в кабінеті, можливо це було пізніше. Зауважила, що документи на звільнення вона не оформлювала, консультацій про звільнення з нею не було. В той день проводились загальні збори учасниками ТОВ. Позивач запитував у відділі кадрів підставу звільнення, де йому пояснили, що це рішення прийнято загальними зборами учасників, які проводились в той же день. Позивач просив оригінал і копію протоколу загальних зборів учасників товариства, проте йому їх не надали. Зауважила, що в день звільнення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 оригінал наказу про звільнення не надавали. Стосовно підвищення окладу дирекції товариства зазначила, що була призначена уповноважена особа для вирішення цього питання. Зміни були затверджені і посадові оклади були внесені. Готувались проекти додаткових угод, які були направлені до Фонду державного майна України, проте вони так і не повернулись. Пояснила, що в ситуації з позивачем, на її практиці це був перший строковий договір. При цьому, відповідач не готував контракт, а готував контракт строковий Фонд державного майна України. Протокол про призначення позивача в день призначення забрав інший директор і позивач не міг з ним ознайомитись. Пізніше копію протоколу відповідачем було отримано з Фонду державного майна України.
Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що працює начальником відділу кадрів ТОВ «ІС «Либідь». Раніше позивач був її керівником, тому перебували в робочих стосунках. В день звільнення позивача було проведено засідання загальних зборів учасників ТОВ «ІС «Либідь». В.о. генерального директора ОСОБА_4 приїхав зі зборів і начальнику служби безпеки показав протокол, потім покликав ОСОБА_2 і сказав робити наказ на звільнення позивача. Оригінал наказу на звільнення позивача був підписаний ОСОБА_4 та покладений до сейфу, на копії наказу про звільнення позивача був факсиміле за наказом ОСОБА_4 . Вказаний протокол позивачу показали на фото в телефоні. Позивач копію наказу отримав і повернувся з написом на наказі, що з наказом ознайомлений, проте з процедурою не погодився. Потім було підписано документацію, позивач передав ноутбук, ключі і по процедурі розрахували. Зауважила, що у позивача з керівником були конфліктні відносини. ОСОБА_2 пояснила, що особисто бачила протокол від 14.11.2025. Позивач звертався до неї з метою отримання оригіналу наказу про звільнення, проте у ОСОБА_2 вказаного наказу не було. 
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Судом встановлено, що 14.11.2024 Протоколом позачергових загальних зборів учасників ТОВ «ІС «Либідь» № 14/11-24 обрано та призначено з 15 листопада 2024 ОСОБА_1 на посаду виконавчого директора ТОВ «ІС «Либідь» строком на 1 рік, а також затверджено умови контракту у відповідній редакції. 
14.11.2024 між ТОВ «ІС «Либідь» та ОСОБА_1 укладено Контракт з членом колегіального виконавчого органу. 
Наказом № 10/К від 14.11.2024 ОСОБА_1 прийнято на роботу з 15.11.2024 до 14.11.2025 на посаду Виконавчий директор. У вказаному наказі зазначено умови прийняття на роботу - «за умовами контракту до 14.11.2025 року».
З наказом про прийняття на роботу позивач був ознайомлений 14.11.2024, що підтверджується підписом ОСОБА_1 на вказаному наказі. 
Відповідно до ст. 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Відповідно до п. 8.1 Контракту «Цей Контракт набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом одного року, або до прийняття Роботодавцем рішення про припинення повноважень члена Дирекції та розірвання з ним Контракту». 
Вказаний Контракт містить підпис ОСОБА_1 на кожному аркуші, затверджений Протоколом загальних зборів учасників, таким чином позивач погодився з умовами його призначення на посаду Виконавчого директора на умовах строкового трудового договору.
Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.
Тобто, між Позивачем та Відповідачем було досягнуто згоди щодо умов праці шляхом укладання контракту, який є дійсним та виконувався сторонами.
Посилання ОСОБА_1 на Закон України «Про управління об`єктами державної власності» як підставу регулювання трудових відносин суд не бере до уваги, оскільки як рішення загальних зборів учаснкиів так і контракт не оскаржувалися Позивачем протягом строку існування трудових відносин, а тому вони є чинними та обов`язковими до виконання Товариством.
14.11.2025Протоколом Загальних зборів учасників Товариства № 14/11-25 прийнято рішення припинити повноваження та звільнити 14 листопада 2025 року (останній робочий день) ОСОБА_1 із займаної посади Виконавчий директор (у складі Дирекції) ТОВ «ІС «Либідь» та припинити з ним контракт на підставі пп. 7.3.1. п. 7.3 Контракту.
Відповідно до пп. 7.3.1. п. 7.3 Контракту зазначено, що «Дія цього контракту припиняється після закінчення строку дії Контракту.»
На підставі вказаного рішення Загальних зборів учасників товариством було видано наказ № 212/К про припинення трудового договору (контракту), в якому підставою звільнення і зазначено Протокол № 14/11-25 від 14.11.2025 позачергових загальних зборів.
Позивач посилається на те, що Товариством нібито видано наказ після завершення робочого дня, однак, такі твердження не відповідають дійсності, що, зокрема підтверджується поясненням свідка ОСОБА_2 .
Після повідомлення Товариства про прийняття рішення ЗЗУ (Протокол № 14/11-25 від 14.11.2025 року) про припинення повноважень Позивача у зв`язку із закінченням Контракту, керівником в межах робочого дня було видано відповідний Наказ № 212/К від 14.11.2025 року. Відразу після цього Позивачу було надано копію Наказу про звільнення в межах робочого дня, а та обставина, що Позивач зафіксував час ознайомлення з таким наказом о 17:40 год. не вказує на порушення відповідачем порядку його звільнення.
У день звільнення 14.11.2025 року Позивач підписав обхідний лист, в якому вказано, що ОСОБА_1 звільняється 14.11.2025 року та здав матеріальні цінності та документи. На даному документі наявні підписи інших працівників Товариства, що додатково підтверджує їх присутність на роботі.
У день звільнення 14.11.2025 року Позивач був повідомлений про внесення запису до трудової книжки у зв`язку із звільненням, що засвідчено підписом Позивача.
Крім того, у день звільнення 14.11.2025 року Позивач отримав Розрахунок кількості днів невикористаної відпустки, що засвідчено підписом Позивача.
Також у день звільнення 14.11.2025 року Позивач отримав розрахунок оплати відпустки та Розрахунок виплат при звільненні, що засвідчено підписом Позивача.
У день звільнення 14.11.2025 року з Позивачем проведено розрахунок належних при звільненні виплат, що не заперечує сам Позивач та що підтверджується платіжною інструкцією.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Позивач вважає, що Товариство нібито порушило вказані вимоги трудового законодавства, у зв`язку з тим, що не надало йому для ознайомлення оригінального примірника наказу з підписом керівника та не надало копію Протоколу № 14/11-25 від 14.11.2025 року.
При цьому, положення ст. 47 КЗпП України не визначають обов`язку роботодавця надавати працівнику для ознайомлення рішення загальних зборів учасників Товариства, тому останнє належним чином виконало вимоги трудового законодавства при звільненні Позивача, а саме: надало копію наказу про звільнення, надало повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, надало розрахунок днів невикористаної відпустки, провело розрахунки в день звільнення.
Крім того, 14.11.2025 року - це останній робочий день Позивача у Товаристві, саме в цей день 14.11.2025 року Позивач підписав обхідний лист, передав усі матеріальні цінності, які були у його використанні, жодних трудових відносин між Товариством та Позивачем після дня звільнення не було, тому посилання на те, що трудові відносини було продовжено не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів такого факту Позивачем не надано.
Укладення строкового трудового договору прямо передбачено ст. 23 КЗпП України.
Аналіз наведених правових норм свідчить про відсутність в законодавстві заборони щодо укладення строкового трудового договору, якщо на те є воля сторін, зокрема, воля працівника.
Отже, укладення трудового договору на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, не погіршує становище працівника порівняно із законодавством про працю та не суперечить нормам трудового законодавства.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду стосовно визнання недійсним трудового договору в частині строку його дії, презюмусться дійсність пункту трудового договору, яким встановлено строк дії договору, у разі якщо, такий строк зазначено у трудовому договорі (постанова Верховного Суду у справі № 285/1214/17 від 19.03.2018).
Тобто, якщо позивач звернувся із заявою про призначення його на конкретну посаду на умовах трудового договору, в подальшому уклав з роботодавцем строковий трудовий договір, підписавши його без жодних застережень зі свого боку, зокрема, і щодо визначення строку дії такого трудового договору, під час дії строкового трудового договору жодним чином не оспорював його, зокрема щодо строку його дії та відповідно, його припинення, у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, то укладення трудового договору з таким працівником не порушує прав цього працівника.
Під час підписання Контракту від 14.11.2024 року, ОСОБА_1 не було заявлено заперечення щодо умов строковості трудового договору, під час виконання своїх трудових обов`язків, тобто дії Контракту, ОСОБА_1 не оскаржував його умови. Тобто, виявив бажання працювати на тих умовах, що були наданні ТОВ «ІС «Либідь».
Отже, Контракт від 14.11.2024 року укладений з дотриманням ч. 2 ст.23 КЗпП України і він не погіршує становище працівника порівняно з законодавством України про працю.
Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (п. 2, 3 ст. 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.
Як вбачається із наданих сторонами доказів по справі, трудові відносини між Позивачем та Товариством не тривали після 14.11.2025 року, дія Контракту завершилась, його дія не продовжувалась, Товариство вчинило усі необхідні дії для припинення трудових відносин з Позивачем.
Протокол № 14/11-2025 року від 14.11.2025 року підписано учасниками товариства 14.11.2025 року, дату засвідчення таких підписів вказано безпосередньо в тексті такого документа.
 
На 4 аркуші Протоколу № 14/11-2025 року від 14.11.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Новицькою Т.О. вчинено посвідчувальний напис про те, що саме чотирнадцятого листопада дві тисячі двадцять п`ятого року нею засвідчено підписи представників учасників Товариства.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач помилково зазначає, що такий посвідчувальний напис вчинено 18.11.2025 року, оскільки цією датою виготовлено копію Протоколу № 14/11-2025 року від 14.11.2025 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Манойло Н.Г.
Відповідно до ч. 10 ст. 31 Закону України «Про Товариства з обмеженою відповідальністю та Товариства з додатковою відповідальністю» Загальні збори учасників можуть прийняти рішення з будь-якого питання без дотримання вимог, встановлених цим Законом та статутом товариства щодо порядку скликання загальних зборів учасників та щодо повідомлень, якщо в таких загальних зборах учасників взяли участь всі учасники товариства та всі вони надали згоду на розгляд таких питань.
Щодо вимоги позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 460173,91 грн, суд зазначає наступне. 
Трудовий договір, який було укладено з Позивачем - це контракт, і саме контрактом визначається, в тому числі і матеріальне забезпечення Позивача.
14.11.2024 року між Позивачем та Товариством було укладено Контракт, відповідно до п. 5.1. якого визначено: «За виконання обов`язків щодо управління (керування) Роботодавцем, передбачених цим Контрактом, члену Дирекції нараховується та виплачується заробітна плата, виходячи з установленого члену Дирекції розміру посадового окладу 56000,00 (п`ятдесят шість тисяч грн., 00 коп.).»
Саме такий посадовий оклад і було встановлено Наказом про прийняття на роботу № 10/к від 14.11.2024 року.
03.03.2025 року на підставі Протоколу загальних зборів учасників Товариства № 28/02-2025 від 28.02.2025 року укладено Додаткову угоду № 1 до Контракту Позивача, якою внесено зміни до посадового окладу Позивача та змінено його на 128000,00 грн.
Наказом № 02/1/К від 03.03.2025 року було встановлено посадовий оклад Позивача у розмірі 128000,00 грн.
В межах трудових відносин між Товариством та Позивачем, підставою для встановлення, зміни, припинення умов праці є саме Контракт, а не рішення загальних зборів учасників Товариства.
11.06.2025 року Протоколом 11/06-2025 учасниками Товариства прийнято рішення про зміну посадового окладу Позивача, однак, без змін умов контракту, Товариство не мало підстав для зміни умов праці Позивача, оскільки виключно контрактом встановлюються умови матеріального забезпечення такого працівника.
Відповідно до вказаного рішення загальних зборів учасників Товариства на підписання додаткової угоди до контракту Позивача уповноважено В.о. голови Фонду державного майна України ОСОБА_5.
ОСОБА_5 не належала і не належить до посадових осіб Товариства.
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» Договір (контракт), що укладається з одноосібним виконавчим органом та членом колегіального виконавчого органу, від імені товариства підписує особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників. Відповідно і зміни до контракту також від імені товариства може підписати особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» до компетенції загальних зборів учасників належить, зокрема, встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.
Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» питання, передбачені частиною другою цієї статті, та інші питання, віднесені законом до компетенції вищого органу товариства, не можуть бути віднесені до компетенції інших органів товариства, якщо інше не випливає з цього Закону.
Тобто, Товариство не мало повноважень щодо зміни посадового окладу Позивача, оскільки це виключна компетенція загальних зборів учасників Товариства, так само як і встановлення особи, що уповноважена підписати відповідні зміни до контракту Позивача. Виключно після внесення змін до Контракту Товариство мало б підстави для зміни умов праці Позивача, а так як такої обставини не відбулося, то і підстав для зміни посадового окладу Позивача немає.
Позивачем вказано, що іншому члену колегіального органу, а саме Директору з економічних питань було змінено розмір заробітної плати на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства від 11.06.2025 року, в чому він вбачає нерівні умови праці членів Дирекції.
Разом з тим судом встановлено, що Протоколом загальних зборів учасників Товариства № 11/06-2025 від 11.06.2025 року посадові оклади членів Дирекції встановлено в різному розмірі, так само як і осіб, уповноважених підписати відповідні зміни до трудового договору (контрактів) членів Дирекції також встановлено різних осіб.
Жодна норма чинного законодавства не встановлює вимогу про те, що умови праці та умови оплати праці членів Дирекції мають бути ідентичними. Умови праці та матеріального забезпечення Позивача визначаються його Контрактом, тому виключно на підставі умов такого Контракту Товариство і зобов`язане діяти.
Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» Виконавчий орган товариства організовує виконання рішень загальних зборів учасників.
Позивач не надав доказів вчинення ним дій щодо внесення змін до Контракту, ним не надано доказів звернення до Товариства чи до уповноваженої особи із пропозицією укласти додаткову угоду, а тому посилання на те, що його посадовий оклад підлягає автоматичній зміні на підставі рішення загальних зборів учасників Товариства не відповідають вимогам трудового законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при укладенні контракту. Так само і зміни до умов трудового договору - контракту повинні бути в обов`язковому порядку укладені в письмовій формі, і виключно після цього такі умови набувають чинності та обов`язкові для виконання.
Таким чином, посилання Позивача про нібито наявність заборгованості із заробітної плати, а також посилання на відсутність розрахунку з ним у день звільнення не підтверджені, так як відповідні зміни щодо розміру посадового окладу Позивача не були укладені належним чином, а відповідно у Товариства не виникло зобов`язань здійснювати нарахування заробітної плати виходячи з розміру посадового окладу, вказаному у Протоколі № 11/06-2025 від 11.06.2025 року.
Оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати, то інші позовні вимоги, які є похідними від вищезазначених, також задоволенню не підлягають.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний союз «ЛИБІДЬ» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Текст рішення виготовлений 23.06.2026.

Суддя:         Ю.Ю. Мазур