ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
12.06.2026	Справа № 910/1674/26	

Суддя Господарського суду міста Києва Нечай О.В., розглянувши
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція сталь"
про ухвалення додаткового рішення
та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська монтажна компанія"
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 910/1674/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція сталь" (Україна, 77300, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Богдана Хмельницького, буд. 40, кв. 79; ідентифікаційний код: 43408768) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська монтажна компанія" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 131; ідентифікаційний код: 42246842) 
про стягнення 573 291,40 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Галіція сталь" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська монтажна компанія" (далі - відповідач) про стягнення 573291,40 грн, з яких 62780,00 грн заборгованості, 492823,00 грн пені, 13648,12 грн інфляційних втрат та 4040,28 грн 3 % річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 у справі № 910/1674/26 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська монтажна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція сталь" заборгованість у розмірі 62780,00 грн, пеню в розмірі 9041,91 грн, інфляційні втрати в розмірі 13648,12 грн, 3% річних у розмірі 4040,28 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 739,14 грн. В іншій частині позову відмовлено. Витрати по сплаті судового збору в розмірі 7860,23 грн покладено на позивача. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Галіція сталь" з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору в сумі 603,51 грн, сплаченого на підставі платіжної інструкції №7550 від 16.02.2026.
20.05.2026 представником відповідача сформовано в системі "Електронний суд" заяву про ухвалення додаткового рішення, яка 20.05.2026 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду", відповідно до якої відповідач просить стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 50000,00 грн.
22.05.2026 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заяву про ухвалення додаткового рішення, яка 22.05.2026 зареєстрована в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду", відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 38600,00 грн.
22.05.2026 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, яке 22.05.2026 зареєстроване в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяви сторін про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступних висновків.
Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Частинами 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
У позовній заяві, на виконання вимог процесуального закону, позивач зазначив у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, що він очікує понести у зв`язку із розглядом справи витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн.
У відзиві на позовну заяву зазначив, що він очікує понести у зв`язку із розглядом справи витрати на правову допомогу в розмірі 50 000,00 грн.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.
Оскільки при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні. В даному випадку підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Враховуючи вищенаведене, оскільки при ухваленні судового рішення в цій справі судом не було вирішено питання про всі судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з розглядом цієї справи, наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Згідно з частинами 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивачем надано належним чином засвідчені копії Договору про надання правничої допомоги №18/26 від 05.02.2026, укладеного між позивачем і Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Марусяк і партнери", протоколів узгодження гонорару від 05.02.2026 та від 22.04.2026, рахунку від 05.02.2026 на суму 13 000,00 грн, платіжної інструкції №7524 від 09.02.2026 на суму 13 000,00 грн, Акту приймання-передачі послуг INV-003384 від 21.05.2026 на суму 38 600,00 грн.
Пунктом 4.1 Договору №18/26 від 05.02.2026 встановлено, що гонорар адвоката визначається за домовленістю з клієнтом та фіксується в додатку до цього договору.
Протоколами узгодження гонорару від 05.02.2026 та від 22.04.2026 сторони погодили, що вартість послуг за аналіз справи, підготовки заяви до суду та додатків до неї, перевірки строків позовної давності, розрахунку судового збору, визначення правової позиції, аналізу судової практики, контролю за справою становить фіксований розмір гонорару у сумі 13000,00 грн. За інші надані послуги клієнт сплачує гонорар у розмірі 3 200,00 грн за одну годину роботи.
Зі змісту наданого позивачем Акту приймання-передачі послуг INV-003384 від 21.05.2026 вбачається, що позивачу було надано таку правничу допомогу:
- підготовка та подання позовної заяви (6 год; 13 000,00 грн);
- складення та подання відповіді на відзив (8 год; 25 600,00 грн).
Стаття 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом статей 2, 11, 13 - 15 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні спору, в тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання господарського судочинства, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, з урахуванням меж заявлених вимог і заперечень та обсягу поданих доказів.
При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу в цій справі суд враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката у зазначеному розмірі не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу саме в цьому розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, обставин необґрунтованості (не співмірності зі складністю справи, затраченим часом, ціною позову тощо) заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див., зокрема, постанови Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, враховуючи обсяг та зміст наданої позивачем відповіді на відзив, суд дійшов висновку, що представником позивача завищено вартість наданих послуг, в тому числі й шляхом збільшення витрат часу на підготовку вказаної заяви по суті справи.
Так, в Акті приймання-передачі послуг INV-003384 від 21.05.2026 зазначено про підготовку Адвокатським об`єднанням "Юридична фірма "Марусяк і партнери" відповіді на відзив (включно з аналізом відзиву, збором доказів, аналізом судової практики), на що адвокатом витрачено 8 годин часу. 
Суд відзначає, що адвокат зі стажем адвокатської діяльності понад 7 років не може готувати документ обсягом 5 сторінок протягом восьми годин. Суд також враховує відсутність великого обсягу доказів, оскільки до відповіді на відзив представником позивача долучено дві роздруківки з інформаційного порталу "Liga360", а відтак підготовка документу не могла зайняти багато часу. Розумним часом підготовки такого документу є 2 години.
Частиною шостою статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачем заперечень щодо розміру заявлених позивачем витрат не подано.
Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи пропорційність та співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, предметом позову та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги незначний рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини принципи та виходячи із засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розумними та обґрунтованими є витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 19 400,00 грн.
Відповідачем, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвоката надано належним чином засвідчені копії Договору про надання правової допомоги від 17.04.2026 №UA-9/26, укладеного між відповідачем та адвокатом Рубаном І.В., та Додатку №1 до нього, Акту приймання-передачі наданих послуг від 19.05.2026 на суму 50 000,00 грн та довідки від 17.04.2026 про отримання грошових коштів у сумі 30 000,00 грн.
Пунктом 5.1 Договору від 17.04.2026 №UA-9/26, з урахуванням Додатку №1 до Договору, сторони погодили, що вартість гонорару є фіксованою та складає 50 000,00 грн. 
Заперечуючи проти заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу, позивач звернувся до суду з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому зазначив на відсутність детального опису робіт, відсутність печатки відповідача на Договорі про надання правової допомоги від 17.04.2026 №UA-9/26 та Акті приймання-передачі наданих послуг від 19.05.2026, недостовірність довідки про отримання грошових коштів та неспівмірність заявлених відповідачем витрат. 
У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом відповідачеві послуг, зазначених в Акті від 19.05.2026. 
При цьому, позивачем не доведено факт неспівмірності витрат відповідача на професійну правничу допомогу. Так, розмір заявлених витрат відповідає розміру ціни позову, з яким звернувся сам позивач, та не перевищує 10% від вказаної суми.
Окрім того, саме позиція відповідача в частині позовних вимог, що не були визнані позивачем та залишились оспорюваними, була прийнята судом, про що свідчить зміст ухваленого у цій справі рішення.
Щодо інших заперечень позивача суд зазначає, що використання печаток юридичною особою не є обов`язковим. Водночас, копії Договору про надання правової допомоги від 17.04.2026 №UA-9/26 та Акту приймання-передачі наданих послуг від 19.05.2026 були подані самим відповідачем, їх зміст сторонами не оспорюється, а відтак вказані документи є належними та допустимими доказами підтвердження розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
Згідно з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено чи тільки має бути сплачено.
З огляду на те, що вартість правничої допомоги при розгляді цієї справи була визначена адвокатом відповідача у фіксованому розмірі, враховуючи, що позивачем не спростовано співмірність заявлених витрат, суд дійшов висновку про обґрунтованість розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на вищевикладене, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2026 у цій справі позов задоволено частково, витрати сторін на професійну правничу допомогу підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 19400,00 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача в сумі 3029,00 грн. Інша частина витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 16371,00 грн залишається за позивачем.
Аналогічним чином, витрати відповідача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 50000,00 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача в сумі 42193,30 грн. Інша частина витрат відповідача на професійну правничу допомогу в сумі 7806,70грн залишається за відповідачем.
Частиною одинадцятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Приймаючи до уваги часткове задоволення позову та покладення судових витрат на обидві сторони, суд здійснює зустрічне зарахування сум судових витрат, які належить сплатити сторонами одна одній, внаслідок чого з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 39164,30 грн (42193,30 грн - 3029,00 грн).
Керуючись статтями 123, 126, 129, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція сталь" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська монтажна компанія" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/1674/26 задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Галіція сталь" (Україна, 77300, Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Богдана Хмельницького, буд. 40, кв. 79; ідентифікаційний код: 43408768) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша українська монтажна компанія" (Україна, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 131; ідентифікаційний код: 42246842) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 39 164 (тридцять дев`ять тисяч сто шістдесят чотири) грн 30 коп.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено 12.06.2026

Суддя О.В. Нечай