Справа № 346/2311/26
Провадження № 2/346/2380/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

08 червня 2026 р.	м. Коломия Коломийський міськрайонний суд  Івано - Франківської області	

в складі : судді Васильковського В.В.,
за участю секретаря Максим`юк М.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломиї в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ :

І. Стислий виклад позицій сторін.

05.05.2026 року, позивач звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що 26.03.2024 року між ним та відповідачем, ОСОБА_2 , було досягнуто домовленості щодо надання грошових коштів у позику. На виконання зазначеної домовленості він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, що підтверджується банківським переказом з призначенням платежу: «Стасу в борг на півтора місяці (45 днів) + 20%». Відповідно до досягнутої домовленості строк повернення зазначених коштів становив 45 календарних днів без урахування дня передачі, тобто до 10 травня 2024 року включно, а сума, що підлягала поверненню складала загалом 36 000 гривень з урахуванням погоджених сторонами процентів. Надалі, у квітні 2024 року, відповідач неодноразово звертався до нього з проханням надати додаткові грошові кошти у борг, у зв?язку з чим ним були здійснені наступні перекази: 16 квітня 2024 року - 8 000 грн., при цьому відовідач зобов?язався повернути зазначену суму до кінця квітня 2024 року, що підтверджується перепискою сторін у месенджері Telegram; 18 квітня 2024 року - 2 500 грн., при цьому відповідач підтвердив, що поверне зазначену суму у травні 2024 року, а саме в період з 5 по 15 травня 2024 року, що підтверджується перепискою сторін; 20 квітня 2024 року - 9 000 грн., при цьому відповідач повідомив, що розпочне повернення коштів з наступного тижня, однак у подальшому грошові кошти повернуті не були. Частина грошових коштів, а саме перекази від 16, 18 та 20 квітня 2024 року, були здійснені з банківської картки оформленої на ім?я ОСОБА_3 , яка є матір?ю позивача. Зазначені грошові кошти були надані відповідачу саме позивачем, при цьому використання банківської картки третьої особи мало виключно технічний характер та було зумовлено відсутністю на той момент достатніх коштів на особистому рахунку позивача. Відповідач отримував зазначені кошти за домовленістю саме з позивачем. Усі зазначені грошові кошти передавалися відповідачу у борг, що підтверджується змістом переписки сторін, в якій відповідач просив надати грошові кошти, повідомляв платіжні реквізити для їх отримання та підтверджував отримання коштів. Незважаючи на сплив погоджених строків повернення коштів, відповідач свої зобов?язання не виконав та жодної частини заборгованості не повернув. Таким чином: заборгованість за договором позики від 26.03.2024 р. є простроченною з 11 травня 2024 року; заборгованість у сумі 8 000 грн. - прострочена з 1 травня 2024 року; заборгованість у сумі 2 500 грн. - прострочена з 16 травня 2024 року; заборгованість у сумі 9 000 грн. - прострочена з травня 2024 року, оскільки відповідач не виконав свого обов?язку щодо повернення коштів у розумний строк. Станом на день подання подання позову відповідач не повернув жодної частини отриманих грошових коштів, у зв?язку з чим загальна сума основної заборгованості становить 55 500 гривень. Додатково зазначає, що до надання грошових коштів у позику він був знайомий із відповідачем. Знайомство відбулося у зв?язку з тим, що відповідач займався продажем відеоігор, аудіообладнання та іншої техніки, у зв?язку з чим між ними виникли відповідні ділові відносини. У межах таких відносин відповідач запропонував мені придбати аудіоінтерфейс Apollo X4 Heritage Edition, у зв?язку з чим мною були здійснені часткові передоплати. Відповідач зобов?язувався передати товар або повернути отримані грошові кошти, однак свої зобов?язання не виконав - товар переданий не був, грошові кошти не повернуті. У подальшому, вже після зазначених обставин, 26 березня 2024 року між мною та відповідачем була досягнута окрема домовленість щодо надання грошових коштів у позику. Зазначена домовленість про позику є самостійним зобов?язанням сторін та не пов?язана з попередніми правовідносинами щодо купівлі товару. У зв?язку з невиконанням відповідачем своїх зобов?язань пов?язаних з продажем аудіоінтерфейсу та припиненням спілкування, 3 лютого 2025 року він звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За результатами розгляду заяви відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025175570000036 від 03.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР. В межах зазначеного кримінального провадження встановлено, що грошові кошти, перераховані ним, надходили на банківські рахунки, які належать відповідачу. Також у ході досудового розслідування підтверджено факт спілкування між мною та відповідачем у месенджері Telegram щодо відповідних грошових операцій. Крім того, за результатами розгляду мого клопотання від 14 квітня 2026 року, дізнавач повідомив, що: встановлено належність банківського рахунку відповідачу; підтверджено факт перерахування мною грошових коштів; його визнано потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні. З метою досудового врегулювання спору 25 листопада 2025 року ним було направлено на адресу відповідача письмову досудову претензію. Зазначена претензія стосувалася виключно заборгованості за договорами позики, а саме грошових коштів, переданих відповідачу: 26 березня 2024 року - 30 000 грн. (з урахуванням погоджених відсотків - 36 000 грн.); 16 квітня 2024 року - 8 000 грн.; 18 квітня 2024 року - 2 500 грн.; 20 квітня 2024 року - 9 000 грн. Тому, просить стягнути з ОСОБА_2 , на його користь заборгованість за договорами позики, у розмірі 55500 гривень; стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми за період з дати прострочення по кожному зобов`язанню, які станом на день подання позову становлять 3289 гривень, з подальшим їх нарахуванням до дня фактичного виконання рішення суду; стягнути з відповідача інфляційні витрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання, які станом на день подання позову становлять 11655 гривень, з подальшим їх нарахуванням до дня фактичного виконання рішення суду; та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені у зв`язку з поданням позову, у тому числі судовий збір.
Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 06.05.2026 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі без виклику сторін.

ІІІ. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025175570000036 від 03.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відповідно до якого вбачається, що період часу з січня 2024 по квітень 2024, ОСОБА_2 під приводом продажу аудіо карти, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, заволодів грошовими коштами в сумі 29482 грн., належними ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які останній перерахував на карткові рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , тим самим ОСОБА_2 завдав матеріальної шкоди ОСОБА_1 на вищевказану суму (а.с. 6).
Згідно з копією Листа Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, відповідно до наданих ОСОБА_1 , показань під час допиту в якості потерпілого, повідомив, що здійснив перерахування грошових коштів у сумі 29 482 грн., на карткові рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , які, зі слів, належать ОСОБА_2 . В ході досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді, проведено тимчасовий доступ до речей і документів, а саме отримано інформацію щодо руху коштів та власника карткового рахунку № НОМЕР_1 . За результатами проведеного тимчасового доступу встановлено, що вказаний картковий рахунок належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час вживаються заходи щодо отримання тимчасового доступу до інформації по картковому рахунку № НОМЕР_2 . ОСОБА_1 , також надано скріншоти листування в месенджері Telegram щодо домовленості про купівлю аудіокарти, де, зі слів, особою, з якою здійснювалося спілкування, є ОСОБА_4 ОСОБА_1 , визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 55 Кримінального процесуального кодексу України (а.с. 7-8).

ІV. Норми права, якими регулюються правовідносини сторін.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Ст. 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Ст. 524 ЦК України, визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.
Стаття 15 Цивільного кодексу України надає кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини першої-другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 524 Цивільного кодексу України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Стаття 1046 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Стаття 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Так, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
У частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

V. Оцінка суду.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, доходить висновку, що позов слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 20.03.2023 року, в справі №724/569/20, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
У постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року в справі № 369/11450/19 (провадження № 61-10412св21) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.
Також, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2023 року у справі № 752/16578/19 (провадження № 61-2966св23) вказано, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року № 6-996ц 17 та постановах Великої ПалатиВерховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48цс21).
Згідно із постановою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 766/150/21 (провадження № 61-74св22), позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3 статті 1049 ЦК України). У статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року в справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18).
Однак, суду не надано розписки позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, як не доведено на підставі якого документу доказується факт укладення договору позики і його умови.
Суд критично оцінює скриншоти переписки, оскільки з них неможливо встановити, що саме відповідач є особою, яка вела таку переписку.
Також суд відхиляє надані позивачем платіжні документи, оскільки вони не доводять факт укладення між сторонами саме двостороннього правочину-позики та всіх його істотних умов.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 525, 1046, 1048, 1049, 1050, 1268, 1281-1282 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 128, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову – відмовити.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя: 	Васильковський В. В.