Справа № 420/7938/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить: 
- Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних років служби.
- Зобов`язати НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних років служби відповідно до п.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 15.07.2025 № 985-ос він був виключений зі списків особового складу військової частини та звільнений з військової служби. Водночас, позивач вказує, що відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої винагороди. Позивач звернувся до відповідача із заявою, відповідно якої просив нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні за 2 роки проходження військової служби у розмірі місячного грошового забезпечення. Відповідно до листа відповідача від 06.03.2025 року №09/К-493/528 позивачу було відмовлено в задоволені заявлених вимог.
Ухвалою від 24.03.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Відповідач не скористався правом на подачу відзиву на позов. Тому, відповідно до частини 6 статті 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу по мобілізації у період з 26.07.2022 року по 15.07.2024 року у 25 та надалі у НОМЕР_2 мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України.
Наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 15.07.2024 року №985-ос ОСОБА_1 , був виключений зі списків особового складу військової частини та звільнений з військової служби. Згідно цього наказу позивач станом на 15 липня 2024 року має календарну вислугу: 21 рік 01 місяць 15 днів; пільгову вислугу: 02 роки 10 місяців 05 днів; загальну вислугу: 23 роки 11 місяців 20 днів. (а.с. 11-12)
Позивач звернувся до відповідача із заявою, відповідно якої просив нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні за 2 роки проходження військової служби у розмірі місячного грошового забезпечення. (а.с. 13)
06.03.2025 року відповідач листом №09/К-493/528 було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги. (а.с. 14-16)
Вважаючи, що відповідачем безпідставно не здійснено нарахування і виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до абзацу 10 підпункту 2 пункту другого статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", під час дії особливого періоду та воєнного стану.
Згідно абзаців 23, 25 підпункту 3 пункту 2 ст.15 Закону №2011-ХІІ, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Наведені відповідачем у відповіді від 06.03.2025 року на звернення позивача норми пункту 9 розділу V Порядку № 558, затвердженого наказом МВС України від 25.06.2018 року, фактично дублюють положення вищевказаних приписів Закону №2011-ХІІ.
З наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 15.07.2024 року №985-ос вбачається, що підполковник ОСОБА_1 , призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, звільнений з військової служби за підпунктом «г» (через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що загальна вислуга років на час звільнення позивача становила 23 років 11 місяців 20 днів, водночас у календарному обчисленні така вислуга становила 21 рік 01 місяць 15 днів (а.с. 11).
У постанові від 24.11.2020 у справі №822/3008/17 Верховний Суд вказав, що поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби". При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є наявність "вислуги 10 років і більше".
Отже, зазначені висновки стосуються питань, пов`язаних з набуттям права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні. Разом з тим, при визначенні розміру такої допомоги враховується лише календарна вислуга років.
Дані обґрунтування суду підтверджуються аналогічною позицією, висвітленою у постанові Верховного Суду у справі №806/2104/17 від 11.04.2018р. Наведена правова позиція викладена Верховним Судом також у постанові 24.11.2020 у справі №822/3008/17, які відповідно до ч. 5ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Отже, право на отримання позивачем одноразової грошової допомоги визначається з загальної кількості вислуги років у тому числі пільгових років, а для визначення розміру грошової допомоги з календарних років.
Слід зазначити, що відповідно до наказу начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Держприкордонслужби від 26.07.2022 року № 350-ос позивача зараховано до списків особового складу з 26.07.2022 року. Підстави видання наказу, серед іншого мобілізаційне розпорядження від 26.07.2022 року.
Отже позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, з 26.07.2022 року по 15.07.2024 року. Вказаний період служби позивач сам підтверджує у змісті позовної заяви.
Таким чином, вбачається, що календарна вислуга років позивача за вказаний період (з 26.07.2022 року по 15.07.2024 року) є меншою ніж повних 2 календарних роки.
Тому суд наявні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 повний календарний рік служби відповідно до п.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не за 2 повних календарних роки, як того просить позивач, оскільки при визначенні розміру такої допомоги, як зазначено судом вище, враховується лише календарна вислуга років.
Натомість згідно змісту наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 15.07.2024 №985-ОС (а.с. 11), позивачу відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 повних календарних місяців служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи також, що згідно відомостей ЄСІТС про наявність у відповідача Електронного кабінету, найменування відповідача відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань – “військова частина НОМЕР_1 ”, суд застосовує у резолютивній частині рішення саме це умовне найменування відповідача.
Від сплати судового збору позивач звільнений, доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано, а тому підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд, 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 (один) повний календарний рік служби.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 1 (один) повний календарний рік служби відповідно до п.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
У решті позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк тридцять днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів