ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/245/26	Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р. 	
Провадження № 33/817/277/26 	Доповідач - Галіян Л.Є.	
Категорія - ч.2 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є. 
з участю захисника особи, яка притягується до адміністративної  відповідальності ОСОБА_1 — адвоката Худої І.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 —Худої І.Р. на постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цією постановою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в сумі 665,60 грн..
Згідно даної постанови, ОСОБА_1 13 лютого 2026 року близько 10 год. 33 хв. в м. Зборів вул.Б. Хмельницького Тернопільського району, керував транспортним засобом марки Шкода Фабія д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, про що свідчить запах алкоголю з ротової порожнини. На місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу «Драгер 6810» та від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі категорично відмовився. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.130 ч. 2 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник просить вказану постанову скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. 
Вважає постанову суду необґрунтованою, незаконною та такою, що прийнята із порушенням норм процесуального та матеріального права.
Свої доводи мотивує тим, що жодних ознак алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 не було, а у діях працівника поліції наявна провокація.
Крім того жодних Правил дорожнього руху України він не порушував, на відеозаписі не зафіксовано, що він був непристибнутим, тому були відсутні підстави для проходження огляду.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити з мотивів, викладених у ній, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступного висновку.
Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 
Як вбачається з матеріалів справи, суд дійшов вірного висновку про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП на підставі належно досліджених та оцінених всіх доказів, наявних в матеріалах справи.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 590206 від 13.02.2026 року  ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу “Драгер” на місці зупинки транспортного засобу категорично відмовився, а також відмовився його пройти у медичному закладі.
Матеріалами справи встановлено, що пропозиція пройти огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була проведена працівниками поліції у відповідності до вимог ст.266 КУпАП, із застосуванням технічних засобів відеозапису, що в свою чергу не вимагає обов`язкової присутності при цьому двох свідків. 
Встановлені судом обставини відповідають даним зафіксованим нагрудними камерами працівників поліції, що вбачається з долученого до матеріалів справи відеодиску. 
Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.
Отже, судом встановлено, що працівники поліції, на місці зупинки автомобіля, яким керував водій ОСОБА_1 , пропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння як на місці, так і у медичному закладі, що відповідає вимогам ст.266 КУпАП.
При цьому доводи апелянта, що у діях працівника поліції була наявна провокація щодо схиляння ОСОБА_1 висловити відмову від проходження огляду, то такі не заслуговують на увагу, адже водій одразу відмовився від огляду, мотивуючи тим, що у нього була схожа ситуація, тому він не хоче проходити огляд.
Крім того в матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.02.2026 року в КНП «Зборівська центральна лікарня».
Також із долученого відеозапису поліцейських вбачається, що патрульними поліції ОСОБА_1 було належним чином роз`яснено підстави огляду, оскільки він рухався із порушенням ПДР України, без застосування ременя пасивної безпеки, вказано про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та роз`яснено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також його права, передбачені ст.268 КУпАП.
При цьому на місці зупинки ОСОБА_1 погодився із вказаним порушенням і не заперечував такого, а також не оскаржував винесену щодо нього постанову чи дії працівників поліції.
Посилання апелянта на те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння є необґрунтованими, оскільки останній вказав, що вживав алкоголь вчора. Працівник поліції зазначив, що від ОСОБА_1 чути запах алкоголю, у зв`язку із чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Разом з тим, апеляційний суд враховує, що зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння надають працівникам поліції лише підстави для виникнення сумнівів стосовно стану, в якому перебуває водій. З метою перевірки такої суб`єктивної підозри, працівники поліції вправі вимагати відповідно до п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Саме результати огляду й мають підтвердити чи спростувати обґрунтованість вказаної суб`єктивної оцінки. Незгода водія з наявністю у нього ознак сп`яніння не надає йому права відмовлятися від вимоги поліцейських щодо огляду на стан сп`яніння, що й передбачено положенням п.2.5 ПДР України та приписами ч.1 ст.130 КУпАП. 
Також не знайшли свого підтвердження доводи захисника про відсутність у справі відомостей про вчинення раніше ОСОБА_1 аналогічного правопорушення протягом року, щоб давало підстави для кваліфікації дій останнього за ч.2 ст.130 КУпАП, тобто повторності вчинення ним правопорушення за ст.130 КУпАП.
Так, з довідки, виданої т.в.о. начальника Тернопільського РУП відділення поліції №2 вбачається, що станом на 13.02.2026 року ОСОБА_1 на протязі останнього року до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП притягувався, а саме постановою Зборівського районного суду №599/1235/25 від 05.09.2025 року, згідно якої останнього визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу 17000 грн..
Отже, доводи апелянта, викладені у скарзі не впливають на правильність встановлених обставин у справі та не скасовують відповідальність ОСОБА_1 за порушення ним вимог п.2.5 ПДР України та вчинення ним даного адмінправопорушення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно постанови Зборівського районного суду Тернопільської області від 05.09.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладеного на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку повторного вчинення протягом року будь-якого з порушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, суд дійшовши вірного висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, вірно кваліфікував його дії за ч.2 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що вчинено повторно протягом року.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено з дотриманням вимог ст. 33-35 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, майновий стан, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, та вірно визначив стягнення в межах санкції ч.2 ст.130 КУпАП.
За викладених вище обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 294 КУпАП, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 —Худої І.Р. залишити без задоволення, а постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 року відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.130 КУпАП — без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя