ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

25 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/572/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

26.03.2026 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 (далі – позивач або ВЧ НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 (далі – відповідач або ОСОБА_1 ), у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , розрахунковий рахунок UA238201720343190003001090634, відкритий в УДКСУ у м. Києві, МФО 820172) надлишково виплачені кошти грошового забезпечення, індексації, додаткової винагороди та матеріальної допомоги за вересень–листопад 2022 року у сумі 357 939,48 грн (триста п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять гривень 48 копійок). 
Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був призваний 29.11.2018 на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після проведення організаційно-штатних заходів військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини НОМЕР_4 , а відповідач обліковується у військовій частині НОМЕР_1 та перебуває у розпорядженні її командира.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 06.03.2019 №65 відповідача зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 та поставлено на всі види забезпечення, у тому числі грошове. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 01.08.2022 №213 відповідач, який обіймав посаду навідника-оператора 1 механізованої роти, вибув на лікування до військової частини НОМЕР_5 з 01.08.2022.
Після проходження етапу медичної евакуації та стаціонарного лікування у період з 04.08.2022 до 12.08.2022 відповідач до місця проходження військової служби не повернувся, документів на підтвердження законності подальшої відсутності не подав, а його місцезнаходження залишилося невідомим.
У зв`язку з неповерненням відповідача з лікувального закладу наказом командира військової частини НОМЕР_4 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.07.2024 №497 призначено службове розслідування. За результатами розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_4 (з основної діяльності) від 15.11.2024 №422 встановлено, що відповідач самовільно залишив військову частину з 13.08.2022.
Після встановлення факту самовільного залишення військової частини на підставі рапорту начальника фінансово-економічної служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 05.12.2025 №4619 призначено службове розслідування для встановлення причин і умов переплати грошового забезпечення відповідачу. У межах цього розслідування перевірено нарахування за період незаконної відсутності відповідача та уточнено розмір надлишково виплачених коштів.
За результатами такої перевірки фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 складено довідку-розрахунок від 22.12.2025 №0989/10/6188, відповідно до якої у військовій частині НОМЕР_4 відповідачу надлишково виплачено: за серпень 2022 року - грошове забезпечення 11 307,58 грн, індексацію 785,62 грн, додаткову винагороду 100 000,00 грн; за вересень 2022 року - грошове забезпечення 14 222,00 грн, індексацію 1 281,80 грн, додаткову винагороду 100 000,00 грн; за жовтень 2022 року - грошове забезпечення 14 222,00 грн, індексацію 1 281,80 грн, додаткову винагороду 100 000,00 грн; за листопад 2022 року - грошове забезпечення 14 222,00 грн, індексацію 1 424,80 грн, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань 14 222,00 грн, додаткову винагороду 100 000,00 грн.
Загальна сума надлишково виплачених відповідачу коштів, остаточно перевірена та уточнена в ході службового розслідування, становить 472 969,60 грн.
За результатами службового розслідування, призначеного наказом від 05.12.2025 №4619, командуванням військової частини НОМЕР_1 оформлено матеріали службового розслідування, яке закінчено 28.12.2025, та прийнято наказ про його результати, яким підтверджено наявність шкоди, завданої інтересам військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з надлишковою виплатою відповідачу коштів за період його незаконної відсутності після 13.08.2022.
Відповідач є звільненим із раніше займаної посади, жодної посади у військовій частині НОМЕР_1 не приймав і не обіймав. З огляду на це позасудовий порядок стягнення шляхом утримання із грошового забезпечення у цьому випадку не може бути застосований, оскільки відповідач фактично не проходить службу на посаді у військовій частині НОМЕР_1 та не отримує за місцем обліку грошове забезпечення, з якого могло б бути проведено відповідне утримання.
З метою встановлення місцезнаходження відповідача та забезпечення добровільного відшкодування заподіяної шкоди військова частина НОМЕР_1 окремо поінформувала ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також ІНФОРМАЦІЯ_5 . У листі зазначено, що згідно з матеріалами службового розслідування датою самовільного залишення військової частини відповідачем є 13.08.2022, а також поставлено питання про повідомлення військової частини НОМЕР_1 у разі встановлення його місцезнаходження та доведення до відома відповідача необхідності добровільного повернення безпідставно сплачених коштів на рахунок військової частини НОМЕР_1 .
Попри вжиті заходи, місцезнаходження відповідача не встановлено, до військової частини він не повернувся, надлишково виплачені кошти добровільно не відшкодував. За таких обставин сума 472 969,60 грн, виплачена відповідачу за відсутності правових підстав після його самовільного неповернення з лікування, є прямою дійсною шкодою, завданою інтересам військової частини НОМЕР_1 , та підлягає стягненню в судовому порядку.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також витребувано у військової частини НОМЕР_1 відповідні докази у справі.
20.04.2026 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, у яких зазначено, що військовою частиною НОМЕР_1 вживалися заходи щодо встановлення контакту з відповідачем, у результаті чого було встановлено його номер мобільного телефону. За результатами листування з відповідачем позивачем отримано додаткові відомості щодо його фактичного місця проживання та наявної у нього медичної документації.
Також 20.04.2026 відповідач повідомив, що не має медичної документації, яка б підтверджувала поважність причин його відсутності після 12.08.2022, натомість надав наявні у нього медичні документи.
Представник позивача зазначив, що належним чином засвідчену копію послужного списку ОСОБА_1 надати неможливо, оскільки архівна особова справа відповідача з військової частини НОМЕР_4 до військової частини НОМЕР_1 не передавалася, а акти приймання-передавання такої особової справи уповноваженими особами не складалися та не підписувалися. У зв`язку із цим у військової частини НОМЕР_1 відсутній послужний список відповідача як документ, копію якого можливо подати суду. Отже, витребуваний судом доказ не може бути поданий з об`єктивних причин, що не залежать від позивача.
Крім того, листом від 31.12.2025 № 1060/13940 через ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також через Луганську обласну військову адміністрацію відповідача повідомлено про необхідність повернення безпідставно сплачених коштів та надано банківські реквізити для їх добровільного відшкодування. Аналогічні відомості також повідомлялися листом військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2026 № 1060/4613.
Також 20.04.2026 позивачу вдалося встановити безпосередній зв`язок із ОСОБА_1 засобами мобільного зв`язку, у результаті чого було з`ясовано його фактичне місце проживання, відсутність у нього довідки внутрішньо переміщеної особи, а також отримано пояснення щодо відсутності медичної документації, яка б підтверджувала поважність причин його відсутності після 12.08.2022.
28.04.2026 від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення, індексації, додаткової винагороди та матеріальної допомоги за серпень–листопад 2022 року здійснювалося на підставі наказів відповідних командирів військової частини НОМЕР_1 . Для видання наказів про нарахування зазначених виплат військова частина НОМЕР_1 повинна була отримати підтвердні документи, які є підставою для такого нарахування.
Отже, на думку представника відповідача, про наявність або відсутність підстав для здійснення спірних нарахувань військова частина НОМЕР_1 повинна була дізнатися не пізніше листопада 2022 року.
Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача виплачених коштів грошового забезпечення, індексації, додаткової винагороди та матеріальної допомоги у сумі 472 969,60 грн. Однак до суду військова частина НОМЕР_1 звернулася лише у березні 2026 року, тобто більш ніж через три роки з дня здійснення спірних нарахувань грошового забезпечення, індексації, додаткової винагороди та матеріальної допомоги, з порушенням строку звернення до суду, встановленого статтею 233 КЗпП України.
Також представник відповідача зазначив, що позивачем не надано належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних причин, які не залежали від його волевиявлення і були пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали звернення до суду у межах установленого строку.
Крім того, представник відповідача вказав на безпідставність посилання позивача на Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-IX, оскільки, на його думку, відповідач не вчиняв дій, які мали б ознаки невиконання або неналежного виконання обов`язків військової служби чи службових обов`язків, а зазначений Закон не регулює спірні правовідносини.
У зв`язку з наведеним представник відповідача вважає, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.
29.04.2026 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що підстави для звернення до суду у цій справі виникли не у 2022 році, а після завершення службового розслідування щодо причин та умов переплати грошового забезпечення відповідачу.
Представник позивача вказав, що довідкою-розрахунком від 22.12.2025 № 0989/10/6188 визначено суму надлишково виплаченого грошового забезпечення, водночас завершенням процедури встановлення шкоди стало оформлення матеріалів службового розслідування та прийняття рішення за його результатами 28.12.2025.
Посилаючись на частину першу статті 120 КАС України, представник позивача зазначив, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У зв`язку з цим тримісячний строк звернення до суду, на думку позивача, розпочався 29.12.2025, а позовну заяву подано до Луганського окружного адміністративного суду 26.03.2026, тобто в межах установленого законом строку.
Крім того, представник позивача зазначив, що після 12.08.2022 відповідач не підтвердив законність своєї відсутності, у зв`язку з чим з 13.08.2022 встановлено факт самовільного залишення військової частини. За період незаконної відсутності відповідачу, за твердженням позивача, надлишково виплачено 472 969,60 грн, а розмір переплати визначено довідкою-розрахунком від 22.12.2025 № 0989/10/6188. Службове розслідування щодо причин та умов переплати завершено 28.12.2025.
З огляду на викладене представник позивача вважав, що доводи, наведені у відзиві, не спростовують позовних вимог військової частини НОМЕР_1 .
14.05.2026 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій додатково зазначив, що після подання позову та надходження додаткових медичних документів, які підтверджують отримання відповідачем медичної допомоги після 01.08.2022, військовою частиною НОМЕР_1 проведено нове службове розслідування. Службове розслідування призначено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 08.05.2026 №2312. 
За результатами розслідування складено акт службового розслідування та видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2026 №1313 "Про результати службового розслідування". Новими матеріалами службового розслідування уточнено дату самовільного залишення військової частини, період надлишкових виплат та розмір прямої дійсної шкоди. За результатами службового розслідування встановлено, що після вибуття на лікування 01.08.2022 старший солдат ОСОБА_1 документально підтверджено перебував на лікуванні до 10.09.2022 включно.
Отже, останнім документально підтвердженим днем лікування відповідача є 10.09.2022. Датою самовільного залишення військової частини є 11.09.2022. Згідно з довідкою-розрахунком фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2026 №0989/10/2697 сума надлишково виплачених коштів за період відсутності відповідача на службі без належно підтверджених поважних причин з 11.09.2022 по 30.11.2022, з окремим урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, становить 357 939,48 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають уточненню, а ціна позову - зменшенню з 472 969,60 грн до 357 939,48 грн.
17.05.2026 від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про часткову відмову від позову, відповідно до якої позивач відмовився від позовних вимог у частині стягнення з ОСОБА_1 115 030,12 грн, тобто в частині вимог, що з урахуванням нових медичних документів припадають на період до 10.09.2022 включно.
У заяві зазначено, що в іншій частині позовних вимог — щодо стягнення з ОСОБА_1 надлишково виплачених коштів у розмірі 357 939,48 грн — військова частина НОМЕР_1 позов підтримує повністю.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 25.05.2026 прийнято часткову відмову військової частини НОМЕР_1 від адміністративного позову до ОСОБА_1 та закрито провадження у справі №360/572/26 в частині позовних вимог про стягнення 115 030,12 грн.
Станом на дату ухвалення рішення у справі сторони додаткових пояснень чи клопотань до суду не подали.
Відповідно до частин п`ятої та восьмої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Під час розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи здійснено судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши її в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів, а також оцінивши докази відповідно до статей 72–79 Кодексу адміністративного судочинства України (далі — КАС України), суд установив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 06.03.2019 № 65 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця — помічника гранатометника механізованого взводу механізованої роти.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 01.08.2022 № 213 ОСОБА_1 , навідника-оператора 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_4 , визнано таким, що вибув на лікування до військової частини НОМЕР_5 з 01.08.2022.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 21.07.2024 № 206 у зв`язку з ненаданням підтвердних медичних документів про перебування на стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 визнано таким, що відсутній у місці дислокації військової частини НОМЕР_4 .
У зв`язку з неповерненням відповідача з лікувального закладу наказом командира військової частини НОМЕР_4 (з адміністративно-господарської діяльності) від 21.07.2024 № 497 призначено службове розслідування за фактом неповернення з лікування колишнього навідника-оператора 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07.08.2024 № 545 службове розслідування зупинено з метою збору документів щодо підтвердження або спростування факту проходження лікування відповідачем та доопрацювання матеріалів розслідування.
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.11.2024 № 245 проведення службового розслідування продовжено.
За результатами службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_4 (з основної діяльності) від 15.11.2024 № 422 установлено, що в діях колишнього навідника-оператора 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_4 старшого солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки військового кримінального правопорушення — самовільного залишення військової частини в умовах воєнного стану з 13.08.2022 по теперішній час.
Після подання позову та надходження додаткових медичних документів військовою частиною НОМЕР_1 проведено нове службове розслідування.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08.05.2026 № 2312 призначено службове розслідування щодо уточнення розміру заподіяних збитків колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 старшим солдатом ОСОБА_1 у межах адміністративної справи № 360/572/26 за позовом військової частини НОМЕР_1 про стягнення надлишково виплачених коштів та визначено відповідальну посадову особу за його проведення — начальника групи з`ясування обставин, причин та умов вчинення правопорушень військової частини НОМЕР_1 .
За результатами службового розслідування складено акт від 14.05.2026 та видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.05.2026 № 1313 «Про результати службового розслідування». 
З матеріалів щодо результатів службового розслідування ОСОБА_1 встановлено, що 31.07.2022 - отримання поранення; 01.08.2022 - вибуття з військової частини НОМЕР_4 на лікування згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №213; серпень 2022 року - перебування на лікувально-евакуаційному маршруті, у тому числі за даними КНП "КЛІПМД" ДОР та відповіді військової частини НОМЕР_6 ; з 06.08.2022 по 10.09.2022- стаціонарне лікування у військовій частині НОМЕР_7 згідно з листом військової частини НОМЕР_8 від 01.05.2026 №558/1872 та випискою із медичної карти №3486; 10.09.2022 дата виписки зі стаціонарного лікування та останній документально підтверджений день лікування, пов`язаного з пораненням від 31.07.2022. 
Документально підтвердженим лікуванням, пов`язаним з пораненням від 31.07.2022 та вибуттям з військової частини НОМЕР_4 , охоплюється період з 01.08.2022 по 10.09.2022 включно.
Період з 13.08.2022 по 10.09.2022 підлягає виключенню з періоду безпідставної відсутності, оскільки підтверджений медичними документами військової частини НОМЕР_9 . 
Після 10.09.2022 під час службового розслідування не встановлено документів, які підтверджують продовження стаціонарного лікування, проходження військово-лікарської комісії, надання відпустки для лікування, прийняття командиром рішення про продовження лікування поза розташуванням військової частини, дозвіл командування на перебування за місцем проживання або іншу належно оформлену правову підставу для подальшої відсутності на службі. 
Останнім документально підтвердженим днем лікування старшого солдата ОСОБА_1 , пов`язаного з пораненням від 31.07.2022, є 10.09.2022.
З огляду на зміст виписки із медичної карти №3486, після виписки 10.09.2022 військовослужбовець підлягав подальшому диспансерному спостереженню лікарем військової частини, тобто подальше медичне спостереження мало здійснюватися в межах медичної служби військової частини. 
З 11.09.2022 документально підтверджених підстав для подальшої відсутності старшого солдата ОСОБА_1 на військовій службі під час службового розслідування не встановлено. 
У зв`язку з цим датою, з якої відсутність старшого солдата ОСОБА_1 набуває ознак самовільного залишення військової частини, слід вважати 11.09.2022. З урахуванням уточненої дати самовільного залишення військової частини період надлишкових щомісячних виплат підлягає визначенню з 11.09.2022 по 30.11.2022, з окремим урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік.
Таким чином, у зв`язку з уточненням дати самовільного залишення військової частини та визначенням періоду надлишкових щомісячних виплат з 11.09.2022 по 30.11.2022, з окремим урахуванням матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, розмір прямої дійсної шкоди, що підлягає врахуванню під час зменшення розміру позовних вимог у справі №360/572/26, становить 357 939,48 грн.
На підставі вищезазначеного, наказано: службове розслідування, призначене наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №2312 від 08.05.2026, вважати завершеним. Результати попереднього службового розслідування щодо старшого солдата ОСОБА_1 в частині визначення дати самовільного залишення військової частини як 13.08.2022 вважати такими, що підлягають уточненню. 
Вважати датою самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_1 11.09.2022. 
Вважати, що сума прямої дійсної шкоди інтересам військової частини НОМЕР_1 . завданої внаслідок надлишкової виплати грошового забезпечення, індексації та додаткової винагороди за період з 11.09.2022 по 30.11.2022, а також матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, становить 357 939,48 грн. 
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом.
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ст. 3 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 2019 року № 548-XIV.
Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Згідно ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”.
Згідно ст. 1 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Відповідно до ст. 3 ЗУ “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди. Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Згідно ст. 10 ЗУ “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Відповідно до ст. 13 ЗУ “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 р. № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 р. за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).
Згідно п. 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується (окрім іншого) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року по справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності саме рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Верховний Суд в постанові від 01.03.2021 року по справі № 180/1735/16-ц зазначив, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами службового розслідування, оформленого наказом командира військової частини НОМЕР_4 (з основної діяльності) від 15.11.2024 № 422, встановлено відсутність старшого солдата ОСОБА_1 на військовій службі без документально підтверджених підстав, у зв`язку з чим у його діях вбачаються ознаки самовільного залишення військової частини в умовах воєнного стану. При цьому, з урахуванням уточнених результатів службового розслідування, датою початку такої відсутності визначено 11.09.2022.
З матеріалів щодо результатів службового розслідування ОСОБА_1 встановлено, що 31.07.2022 - отримання поранення; 01.08.2022 - вибуття з військової частини НОМЕР_4 на лікування згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №213.
Після 10.09.2022 під час службового розслідування не встановлено документів, які підтверджують продовження стаціонарного лікування, проходження військово-лікарської комісії, надання відпустки для лікування, прийняття командиром рішення про продовження лікування поза розташуванням військової частини, дозвіл командування на перебування за місцем проживання або іншу належно оформлену правову підставу для подальшої відсутності на службі. 
Останнім документально підтвердженим днем лікування старшого солдата ОСОБА_1 , пов`язаного з пораненням від 31.07.2022, є 10.09.2022.
З огляду на зміст виписки із медичної карти №3486, після виписки 10.09.2022 військовослужбовець підлягав подальшому диспансерному спостереженню лікарем військової частини, тобто подальше медичне спостереження мало здійснюватися в межах медичної служби військової частини. 
З 11.09.2022 документально підтверджених підстав для подальшої відсутності старшого солдата ОСОБА_1 на військовій службі під час службового розслідування не встановлено. 
Суд враховує, що після 10.09.2022 відповідач не прибув до місця проходження військової служби, не надав документів, які б підтверджували поважність причин подальшої відсутності, не повідомив командування про місце свого перебування та продовжував отримувати грошове забезпечення і додаткову винагороду. За таких обставин суд дійшов висновку про недобросовісність набуття відповідачем спірних коштів у розумінні ст. 1215 ЦК України.
Суд також враховує, що додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, виплачується військовослужбовцям у період проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби. У період самовільного залишення військової частини право на таку виплату у відповідача було відсутнє.
Згідно з довідкою-розрахунком фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2026 №0989/10/2697 сума надлишково виплачених коштів за період з 11.09.2022 по 30.11.2022, становить 357 939,48 грн, а саме: 
1) за вересень 2022 року (11.09.2022 - 30.09.2022) - 112 566,88 грн, з них: грошове забезпечення - 11 712,35 грн; індексація грошового забезпечення - 854,53 грн; додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 - 100 000,00 грн; 2) за жовтень 2022 року - 115 503,80 грн, з них: грошове забезпечення - 14 222,00 грн; індексація грошового забезпечення - 1 281,80 грн; додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 - 100 000,00 грн; 3) за листопад 2022 року - 115 646,80 грн, з них: грошове забезпечення - 14 222,00 грн; індексація грошового забезпечення - 1 424,80 грн; додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 - 100 000,00 грн; 4) матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік - 14 222,00 грн. Усього за видами виплат: грошове забезпечення - 40 156,35 грн; індексація грошового забезпечення - 3 561,13 грн; додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 - 300 000,00 грн; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань - 14 222,00 грн. Загальна сума надлишково виплачених коштів становить 357 939,48 грн.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1313 від 14.05.2026 фінансово-економічній службі доручено врахувати встановлену службовим розслідуванням дату самовільного залишення військової частини та здійснити облік надлишково виплачених відповідачу коштів у сумі 357 939,48 грн.
Отже, відповідач, усвідомлюючи факт неприбуття до місця проходження військової служби після завершення документально підтвердженого лікування, не повідомив командування про місце свого перебування та продовжував отримувати грошове забезпечення, а тому його дії не можуть вважатися добросовісним набуттям коштів у розумінні статті 1215 ЦК України.
З доданої до позовної заяви переписки у месенджері WhatsApp вбачається, що відповідача — ОСОБА_1 було повідомлено про наявність надлишково виплачених коштів та необхідність їх повернення. Вказана переписка узгоджується з іншими матеріалами справи та додатково підтверджує обізнаність відповідача щодо підстав і розміру заявлених до стягнення коштів. Матеріали справи не містять доказів добровільного повернення ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів.
За встановлених обставин суд дійшов висновку, що грошові кошти у сумі 357 939,48 грн були отримані відповідачем без достатньої правової підстави та за наявності недобросовісності набувача, а тому відповідно до ст. 1212, 1215 ЦК України підлягають стягненню на користь позивача.
Щодо посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду суд зазначає таке.
Представник відповідача вказує, що предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача виплачених коштів грошового забезпечення, індексації, додаткової винагороди та матеріальної допомоги у сумі 472 969,60 грн, тоді як до суду військова частина НОМЕР_1 звернулася лише у березні 2026 року, тобто після спливу значного проміжку часу з дня здійснення спірних виплат.
Суд виходить із того, що у спірних правовідносинах момент початку перебігу строку звернення до суду пов`язується із встановленням факту безпідставності виплат, їх розміру та особи, яка отримала відповідні кошти.
Як убачається з матеріалів справи, зазначені обставини були встановлені за результатами службового розслідування, оформленого наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 15.11.2024 № 422, яким первинно встановлено факт самовільного залишення відповідачем військової частини, а в подальшому уточненого за результатами службового розслідування 2026 року.
До завершення службового розслідування та документального встановлення обставин відсутності відповідача на службі, періоду такої відсутності, а також розміру надлишково виплачених коштів позивач не мав належним чином підтверджених правових та фактичних підстав для звернення до суду з відповідним позовом.
Суд також враховує, що сам факт проведення службового розслідування не свідчить про автоматичне поновлення строку звернення до суду, якщо відповідні обставини були очевидними для позивача значно раніше та могли бути встановлені при належному здійсненні службового контролю.
Водночас матеріали справи не містять доказів того, що позивачу було достеменно відомо про безпідставність спірних виплат, їх розмір та період виникнення раніше, ніж це встановлено результатами службового розслідування.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку звернення до суду.
Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень понесені ним витрати з сплати судового збору з відповідача не стягуються, що випливає зі змісту ч.2 ст.139 КАС Укораїни.
Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення безпідставно набутих коштів — задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) безпідставно набуті кошти у сумі 357 939,48 грн (триста п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять дев`ять гривень 48 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя 	І.В. Тихонов