ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 500/164/25 пров. № А/857/14528/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Запотічного І.І.,
суддів: Довгої О.І., Шинкар Т.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року (суддя Подлісна І.М., ухвалене в м. Тернополі) у справі № 500/164/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, –
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач, Пенсійний орган) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області за № 192550005746 від 01.01.2025 року про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи у виробничо-комерційному підприємстві «Кипарис»; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.12.2024 про призначення пенсії по віку, з урахуванням висновків суду, зарахувавши ОСОБА_1 до загального страхового стажу період її роботи у виробничо-комерційному підприємстві «Кипарис» із 16 липня 1981 року по листопад 1982 року.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона 27 грудня 2024 року звернулась до Гусятинського відділу обслуговування громадян № 4 (сервісний центр) Головного управління ПФУ в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії на підставі досягнення пенсійного віку. 
06 січня 2025 року, за вих. №1900-0207-8/561 позивачу надано письмову відмову у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що її страховий стаж є меншим за необхідний для призначення пенсії. До відповіді відповідач долучив копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області за № 192550005746 від 01.01.2025 року. 
На думку позивача таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області є протиправним та підлягає скасуванню.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року позов задоволено повністю. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за №192550005746 від 01.01.2025 року про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до її страхового стажу періоду роботи у виробничо-комерційному підприємстві «Кипарис».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.12.2024 про призначення пенсії по віку, з урахуванням висновків суду, зарахувавши ОСОБА_1 до загального страхового стажу період її роботи у виробничо-комерційному підприємстві «Кипарис» із 16 липня 1981 року по 23 листопада 1982 року.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн (одна тисяча двісті одинадцять) 20 копійок. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, його оскаржив відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в задоволенні позову.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 15.01.2025 року виповнилося 63 роки, у зв`язку із чим вона, завчасно звернулася 27.12.2024 до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Подані документи прийняті відповідачем проте, 06 січня 2025 року, за вих. № 1900-0207-8/561 позивачу надано письмову відмову в призначенні пенсії (рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області за № 192550005746 від 01.01.2024 року) у зв`язку із тим, що її страховий стаж є меншим за необхідний для призначення пенсії.
Згідно вказаного рішення, відповідачем зараховано до страхового стажу позивачки лише 20 років 7 місяців і 2 дні, при цьому не зараховано до страхового стажу період її роботи у виробничо-комерційному підприємстві «Кипарис» із липня 1981 року по 23 листопада 1982 року що у загальному складає більше 15 місяців.
Відмову в незарахуванні до страхового стажу зазначеного періоду роботи відповідач мотивував тим, що відповідно акту №1900-1102-1/5427 від 26.11.2024 року, проведено перевірку наданої позивачкою довідки про заробітну плату за № 16 від 23.10.2024 року встановлено, що в особових рахунках за 1980-1983 роки ініціали позивачки зазначені у скороченому вигляді.
Не погодившись з рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до п. 4.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Порядок № 22-1), затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 за №13-1; зі змінами), та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.
Відповідно до пп. 2 п. 4.2 Порядку № 22-1 заява на призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр).
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Отже, після реєстрації звернення (заяви) позивача в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії, було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.
Як зазначено судом першої інстанції, Закон України від 09.07.2023 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі – Закон № 1058) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду України, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону № 1058 виключно цим Законом визначаються принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком та порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Умови призначення пенсії та формула розрахунку пенсійних виплат наведені, зокрема, у статтях 26, 27 Закону № 1058 і застосовуються до всіх, хто набув право на призначення пенсії за віком. Розмір пенсії кожного пенсіонера, обчислений відповідно до Закону № 1058, визначається індивідуально з урахуванням набутого особою страхового стажу та отриманого ним заробітку. Розмір пенсії залежить від особистих показників, а саме: коефіцієнтів заробітку, страхового стажу та року звернення за призначенням пенсії.
За змістом статті 24 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
До заяви про призначення пенсії надається пакет документів, перелік яких визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 за № 1566/11846.
Згідно з п. 4.2 даного Порядку, при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 60 років. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону становить 29 років.
У разі відсутності починаючи з 1 січня 2018 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року від 22 до 32 років.
У разі відсутності починаючи з 1 січня 2019 року страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року від 15 до 24 років.
Згідно пункту 26 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 у разі, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У відповідності до чинного трудового та пенсійного законодавства, підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні бухгалтерської документації працедавцем.
Позивач не може нести відповідальності за правильність, повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення внутрішньої документації підприємства ( книг обліку трудового стажу та заробітку) оскільки не наділена повноваженнями здійснювати контроль за діяльністю працедавця.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що позивач, на підтвердження страхового стажу надала Пенсійному органу довідку за №16 від 23.10.2024 року про свою заробітну плату під час роботи у ВКП «Кипарис» яку відповідач, після додаткової перевірки визнав достовірною, проте безпідставно не прийняв її до уваги пославшись на наявність скорочених ініціалів у первинних бухгалтерських документах та відомостях і прийняв рішення про не зарахування позивачці частини страхового стажу.
Разом із тим, Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Так само, постановою Верховного Суду від 21.02.2018 в справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком. 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано виснував про неправильну оцінку Пенсійним органом документів позивача, внаслідок чого відповідачем протиправно не зараховано ОСОБА_1 до загального страхового стажу період її роботи у виробничо-комерційному підприємстві «Кипарис» із 16 липня 1981 року по 23 листопада 1982 року.
За таких умов, оспорюване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.
З урахуванням викладеного, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, суд першої інстанції в цій справі дійшов правильного висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за № 192550005746 від 01.01.2025 року, та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 27.12.2024 року, з урахуванням висновків суду, зарахувавши до страхового стажу період її роботи у виробничо-комерційному підприємстві «Кипарис» із 16 липня 1981 року по 23 листопада 1982 року.
За встановлених фактичних обставин у цій справі, апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції про задоволення позову.
Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 308,311,315,316,321,328 КАС України, суд, –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року в справі № 500/164/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар