Справа № 216/9111/25
провадження 2/216/1707/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

24 квітня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,
за участю секретаря судового засідання Шакули Є.О.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної в місті ради про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

Представник позивача, адвокат Глазунова А.М., звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі наказу виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 24.10.2025 тимчасово влаштовано малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сім`ю позивача. Мати дітей - ОСОБА_2 , є підозрюваною у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та перебуває під вартою. Відомості про батька ОСОБА_3 внесені у свідоцтво про народження згідно зі ст. 135 СК України, зі слів матері, а батько ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , помер. На сьогоднішній день діти повністю знаходяться на утриманні позивача, відповідач жодним чином не виявляє зацікавленості у житті дітей, не підтримує зв`язок з ними, не заперечує, щодо позбавлення її батьківських прав. Позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківський прав відповідача, щодо її малолітніх дітей, тому звернувся до суду з вказаним позовом.
У судове засідання позивач не з`явився, його представник надала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позов підтримує та наполягає на його задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте відзив, або будь-які пояснення по суті позову до суду не надала.
Представник третьої особи до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без участі представника виконкому, при винесенні рішення просить врахувати висновок виконкому, щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.
У зв`язку з такими обставинами судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача, відповідно до ст.ст. 279-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов наступного висновку.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Сімейним кодексом України та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_7 , батьками якого у свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_8 та відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 13.08.2014.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_9 , батьками якого у свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_10 та відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 від 01.11.2019.
З Витягу з ЄРДР від 18.10.2025 слідує, що 18.10.2025, приблизно о 22 год. 00 хв., ОСОБА_2 , знаходячись на подвір`ї будинку за адресою: АДРЕСА_1 на ґрунті особистих неприязних відносин до співмешканця ОСОБА_10 заподіяла останньому численних ударів дерев`яною палицею з щіткою для миття підлоги в область голови та спини, чим спричинила останньому тілесні ушкодження. За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №12025041230002077 за ознаками ч. 2 ст. 121 КК України.
Таким чином, батько малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 21.10.2025.
Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00054358569 від 24.10.2025, відомості про батька малолітнього ОСОБА_3 зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я).
На підставі наказу виконкому Центрально-Міської районної у місті ради №104-С від 24.10.2025 тимчасово влаштовано малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які залишилися без батьківського піклування, в сім`ю позивача ОСОБА_1 .
13.02.2026 відповідач ОСОБА_2 надала начальнику Криворізької УВП №3 письмові пояснення, в яких зазначила, що стосовно позбавлення її батьківських прав, щодо дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не заперечує, просить розглянути справи за її відсутності.
Як вбачається з Акту обстеження умов проживання від 08.01.2026, складеного за фактом обстеження комісією служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради умов проживання сім`ї ОСОБА_1 , яка проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , санітарний стан помешкання задовільний, діти мають окрему кімнату та ліжка, одяг та взуття за сезоном. У будинку проживають позивач ОСОБА_1 з дружиною - ОСОБА_13 , син - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачем та його дружиною створені належні умови для повноцінного життя і розвитку дітей.
Згідно з побутовою характеристикою з місця проживання від 15.01.2026 ОСОБА_2 характеризується посередньо.
Згідно з характеристикою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , №11 від 15.01.2026, наданою Криворізькою гімназією №5 КМР, ОСОБА_7 навчається у 5 класі гімназії, постійну зацікавленість у навчальних досягненнях сина виявляв його батько - ОСОБА_10 , приділяв увагу моральному стану дитини, підтримував емоційно, участь матері у повсякденному житті ОСОБА_3 була менш активною порівняно з вітчимом. Після втрати вітчима психологічний стан дитини погіршився. Наразі хлопчик перебуває під тимчасовою опікою тітки, яка проявляє відповідальне та турботливе ставлення до дитини. 
Частинами четвертою-шостою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Як вбачається з висновку виконкому Центрально-Міської районної у місті ради щодо можливості позбавлення відповідача батьківських прав №8/33-705 від 23.02.2026, враховуючи встановлені обставини, виконком Центрально-Міської районної у місті ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача, відносно її малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Враховуючи зазначену позицію органу опіки та піклування та позицію відповідача, яка хоч і не надала до суду будь-яких пояснень чи заперечень по суті позову, проте до органу опіки та піклування надала письмову заяву, в якій зазначила, що стосовно позбавлення її батьківських прав не заперечує, дослідивши докази по справі надані позивачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Згідно з ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з ст.ст. 3, 4, 5, 7 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
В п. 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Вказане також узгоджується з позицію ВСУ, викладеної у постанові від 06.05.2020 у справі №753/2025/19, провадження №61-1344св20.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13).
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження №14-327цс18.
Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Судом встановлено, що мати малолітніх дітей, ОСОБА_2 , перебуває під вартою за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме, спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 - батька малолітнього ОСОБА_5 , відомості про батька малолітнього ОСОБА_3 у свідоцтві про народження останнього зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів родичів, відповідач ОСОБА_2 , як мати, безвідповідально ставиться до виховання та догляду за своїми дітьми, не усвідомлює в повній мірі свого байдужого ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків та не заперечує, щодо позбавлення її батьківських права, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав щодо її дітей.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 164, 165, 166 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 223, 247, 259, 263-265, 279-281, 354-355 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної в місті ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо її дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень, 20 копійок) судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Після набрання рішенням суду законної сили направити його копію до Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач: ОСОБА_1 , РНКОПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
- відповідач: ОСОБА_2 , РНКОПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце знаходження: АДРЕСА_4 ;
- третя особа: виконком Центрально-Міської районної у місті ради, код ЄДРПОУ: 04052560, місцезнаходження: Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27.
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя         Р.О.КУЗНЕЦОВ