Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року Справа№200/10336/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Троянової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача – Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності щодо не поновлення нарахування та виплати пенсії за вислугу років з листопада 2014 року; зобов`язання відновити нарахування та виплату пенсії за вислугу років з 7 листопада 2014 року, виходячи з розрахунку 80% відповідного грошового забезпечення, згідно з наявною вислугою 30 років у пільговому обчисленні (відповідно до ст.13 Закону Україні №2262-ХІІ); зобов`язання провести перерахунок пенсії з урахуванням оновлених довідок про розмір грошового забезпечення за посадою старшого оперуповноваженого СБУ, що включають усі щомісячні додаткові забезпечення (надбавки, доплати, премії) за відповідною посадою; зобов`язання виплатити одноразово однією сумою заборгованість по пенсії за період з листопада 2014 року по дату фактичного поновлення виплат з урахуванням компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, без обмеження будь-яким строком, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України №2262-ХІІ; зобов`язання здійснювати виплату заборгованості та призначеної пенсії за вислугу років шляхом перерахування коштів на банківський рахунок за вибором позивача, а саме: у Республіці Польща: 1.Отримувач: Kostyantyn Romanyuk, Назва банку: PKO Bank Polski S.A., Номер рахунку (IBAN): НОМЕР_1 , SWIFT/BIC: BPKOPLPW Валюта рахунку: Польський злотий (PLN) 2.Отримувач: Kostyantyn Romanyuk, Назва банку: PKO Bank Polski S.A., Номер рахунку (IBAN): НОМЕР_2 , SWIFT/BIC: BPKOPLPW Валюта рахунку: Євро (EUR) в Україні: 3. Отримувач: Романюк Костянтин Станіславович Назва банку: АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Номер рахунку(IBAN): НОМЕР_3 Валюта рахунку: ОСОБА_2 (UAH).
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, шляхом приведення позовної заяви відповідно до вимог статті 160 КАС України стосовно позовних вимог про зобов`язання провести перерахунок пенсії з урахуванням оновлених довідок про розмір грошового забезпечення з наданням відповідних доказів, подання обґрунтованої заяви про поновлення цього строку і зазначенням інших підстав для його поновлення та докази поважності причин його пропуску.
В установлений судом строк позивач надав заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій просив визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк та витребувати довідки про грошове забезпечення від Департаменту господарського забезпечення СБУ. Заява обґрунтована тим, що позивач не виявляв пасивної поведінки, протягом 2022-2025 років тривав судовий розгляд справи № 640/19782/22. Лише рішенням Київського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 р. було встановлено, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Одразу після отримання правової визначеності щодо належного суб`єкта владних повноважень позивач звернувся з даним позовом. Крім того, позивач протягом 2014-2022 років неодноразово звертався з письмовими заявами до ПФУ та Міністерства соціальної політики України з питаннями поновлення виплати пенсії, що підтверджує постійні спроби позивача відновити свої права в досудовому порядку. Крім того, зазначив, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом ПФУ, особа не обмежена будь-яким строком звернення до суду. Факт остаточної бездіяльності Відповідача зафіксовано лише у липні 2025 року, коли Позивач отримав офіційні листи-відмови ГУ ПФУ в Донецькій області (№ 26155-23829/P-02/8 0500/25 від 25.07.2025 та № 27706-24599/Р-02/8-0500/25 від 31.07.2025), з яких стало відомо про відмову в поновленні виплати пенсії. Стосовно обґрунтування позовних вимог про зобов`язання провести перерахунок пенсії з урахуванням оновлених довідок про розмір грошового забезпечення з наданням відповідних доказів зазначив, що факт помилкового нарахування пенсії підтверджується протоколом розрахунку від 25.06.2025 року, де відповідач застосував закон №1058 замість належного Закону №2262-ХІІ. Надати оновлені довідки неможливо, оскільки вони оформлюються СБУ та направляються до ПФУ за спеціальною процедурою.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року повернуто позовну заяву в частині позовних вимог про зобов`язання здійснити нарахування та виплату пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 80% відповідного грошового забезпечення, згідно з наявною вислугою 30 років у пільговому обчисленні (відповідно до ст. 13 Закону Україні № 2262-ХІІ) за період з 07 листопада 2014 року по 29 червня 2025 року включно; зобов`язання провести перерахунок пенсії з урахуванням оновлених довідок про розмір грошового забезпечення за посадою старшого оперуповноваженого СБУ, що включають усі щомісячні додаткові забезпечення (надбавки, доплати, премії) за відповідною посадою.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) без виклику учасників справи. Задоволено клопотання позивача про розгляд справи без його участі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року відкрито апеляційне провадження в адміністративній справі № 200/10336/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2026 року зупинено провадження у справі №200/10336/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – до прийняття рішення за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду від 12.01.2026 року.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2026 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у справі № 200/10336/25, а справу №200/10336/25 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року залучено Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача. Витребувано у Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях обґрунтовані пояснення про те, чи направлялися до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 у період з 01.11.2014 року з наданням відповідних доказів. Витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області копію пенсійної справи ОСОБА_1 . Зупинено провадження у справі № 200/10336/25 до отримання витребуваних доказів.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року поновлено провадження у справі.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог. Залишено без задоволення клопотання ОСОБА_1 про залучення співвідповідача.
За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином за допомогою програмного забезпечення «Електронний суд».
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що до 07.11.2014 року перебував на обліку відповідача як отримувач пенсії за вислугу років, проте відповідач припинив виплату йому пенсії у зв`язку з тим, що позивач був евакуйований до Польщі у січня 2015 року. Крім того, зазначив, що його загальна вислуга років становить 30 років, водночас, відповідач розрахував основний розмір пенсії 50%. Бездіяльність відповідача щодо не поновлення нарахування та виплати пенсії за вислугу років з листопада 2014 року вважає протиправною, просив задовольнити позов.
Відповідач через канцелярію суду у встановлені судом строки надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивач був одержувачем пенсії відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 26.07.2017 пенсійну справу закрито. Виплата пенсії Позивачу призупинена з грудня 2014 року у зв`язку з відсутністю довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Позивач із заявою встановленого зразка про поновлення пенсії з урахуванням вимог Порядку №3-1 не звертався, підстави для вчинення дій спрямованих на зміну розміру пенсії позивачу у Головного управління відсутні. Відповідно до розрахунку за пенсійною справою позивача №1370, розмір пенсії останнього на час її призначення становив 50% від суми грошового забезпечення. Тому у Головного управління відсутні правові підстави для встановлення іншого відсоткового розміру пенсійної виплати позивача ніж той, що визначений на час первинного призначення пенсії. Крім того, зазначив про передчасність позовних вимог про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів внаслідок порушення строків виплати нарахованої та невиплаченої пенсії. Окрім того, зазначив про передчасність вимог про зобов`язання здійснити перерахунок, оскільки до Головного управління не надходила оновлена довідка з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення на ім`я позивача від уповноваженого структурного підрозділу, де проходив службу позивач. Крім того, зазначив, що проведення виплати пенсії позивачу на визначений ним у позовній заяві банківський рахунок в Республіці Польща не можливе.
Крім того, позивач подав до суду відповідь на відзив, зміст якої аналогічний викладеному в позовній заяві.
Окрім того, третя особа подала до суду пояснення щодо позову, в яких зазначила, що у списках осіб, пенсії яких підлягають перерахунку з 01.01.2018, наданим органами Пенсійного фонду України до ГУ СБУ, ОСОБА_1 був відсутній. Інші списки за період з 01.11.2014 від органів ПФУ до ГУ СБУ не надходили. У зв`язку з цим, на підставі пункту 2 Порядку № 45 ГУ СБУ не складало та не направляло до ГУ ПФУ в Донецькій області довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 у період з 01.11.2014 року.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 10 вересня 1997 року), та пенсіонером за вислугу років, що не є спірною обставиною між сторонами.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13322403) є суб`єктом владних повноважень – органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.
Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).
Суд встановив на підставі посвідчення серії НОМЕР_6 від 05 жовтня 2006 року, ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років 20, по інвалідності з 01 січня 2000 року, пенсійна справа №1370.
Згідно повідомлення Управління по Донецькій області Служби безпеки України від 26 січня 2000 року №42 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з 01 січня 2000 року безстроково.
Відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі №1370 від 01.12.2008 року ОСОБА_1 обчислено основний розмір пенсії в розмірі 50% грошового забезпечення (вислуга років 20).
05.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про поновлення виплати пенсії, до якої додав реквізити відкритого рахунку в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
05.07.2025 року ОСОБА_1 додатково подав до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заяву про неодержання пенсії, страхових виплат від органів пенсійного забезпечення російської федерації.
На звернення позивача з питань пенсійного забезпечення Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь листом від 31.07.2025 року № 27706-24599/Р-02/8-0500/25, відповідно до якої зазначив, що для поновлення виплати пенсії відповідно до п. 10 Постанови №299 позивачу необхідно надати заяву на поновлення виплати пенсії; оригінал паспорту та номеру платника податків; оригінал заяви з банківської установи про відкриття поточного рахунку згідно чинних вимог; заяву про неодержання пенсії, страхових виплат від органів пенсійного забезпечення російської федерації.
На звернення позивача з питань пенсійного забезпечення Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь листом від 17.09.2025 року №38020-34150/Р-02/8-0500/2, відповідно до якої позивач перебуває на обліку Головному управлінні як отримувач пенсії відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсію призначено з 01.01.2000 року. Згідно з електронною пенсійною справою загальна вислуга років —30, календарна вислуга років—20.
Відповідно до витягу з електронної пенсійної справи місяцем останньої виплати зазначено листопад 2014 року, причиною звільнення з органів Служби безпеки України зазначено у запас – за станом здоров`я.
Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для припинення нарахування та виплати позивачу пенсії за вислугу років з 01.12.2014 року, обчислення основного розміру пенсії в розмірі 50% грошового забезпечення, не здійснення перерахунку пенсії на підставі оновлених довідок про розмір грошового забезпечення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон України № 2262-ХІІ). Вказаним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Згідно зі статтею 58-1 Закону №2262-ХІІ припинення та поновлення виплати пенсії військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей проводиться в порядку, встановленому цим Законом та статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-ІV.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 5 Закону №1058-IV, дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Згідно ч.2 ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ), пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно зі статтею 51 Закону №2262-ХІІ, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Як зазначено у Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону №1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
Згідно ч.2 ст.152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 п.4 Рішення Конституційного Суду України у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).
Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2000 у справі №1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України вказав, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.
Отже, рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв`язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III (далі-Закон №2235-III), громадянство України визначається як правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, а громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Згідно зі ст.2 Закону №2235-III, законодавство України про громадянство ґрунтується, у т.ч., на принципі неможливості позбавлення громадянина України громадянства України.
Положеннями ст.ст.17-19 Закону №2235-III встановлено, що громадянство України припиняється: внаслідок виходу з громадянства України; внаслідок втрати громадянства України; за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Громадянин України, який відповідно до чинного законодавства України є таким, що постійно проживає за кордоном, може вийти з громадянства України за його клопотанням. Вихід з громадянства України допускається, якщо особа набула громадянство іншої держави або отримала документ, виданий уповноваженими органами іншої держави, про те, що громадянин України набуде її громадянство, якщо вийде з громадянства України.
Підставами для втрати громадянства України є: добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття; набуття особою громадянства України на підставі ст.9 цього Закону внаслідок обману, свідомого подання неправдивих відомостей або фальшивих документів; добровільний вступ на військову службу іншої держави, яка відповідно до законодавства цієї держави не є військовим обов`язком чи альтернативною (невійськовою) службою.
Цей перелік є вичерпним.
Датою припинення громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата видання відповідного указу Президента України.
У свою чергу, відомостей щодо існування обставин, з якими вказані законодавчі положення пов`язують припинення громадянства України, відповідач в апеляційній скарзі не вказав та належних і допустимих доказів припинення позивачем громадянства України ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав.
Отже, позивач, як громадянин України, проживаючи у Республіці Польща, має такі ж конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
Суд зазначає, що з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. Відповідач зобов`язаний здійснювати виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.
Більше того, відповідно до частини другої статті 2 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №428/6624/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).
Стаття 49 Закону №1058-ІV регулює питання припинення та поновлення виплати пенсії, згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Цей перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.
Стосовно посилань відповідача про те, що виплату пенсії було призупинено у зв`язку з тим, що позивач не перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа, суд зазначає таке.
Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі – Закон № 1706-VII).
За ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Згідно ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
За ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, у разі смерті пенсіонера, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, в інших випадках, передбачених законом.
За змістом зазначеної норми «інші випадки» для припинення виплати пенсії повинні бути передбачені саме законом. Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.
За ч. 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Позивач дійсно формально підпадає під ознаки, наведенні у статті 1 вказаного Закону, яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи. Втім, отримання цього статусу не є обов`язком, а є правом особи, яка вважає себе переміщеною особою і бажає скористатися відповідними гарантіями.
Суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не оспорюється сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачено діючим законодавством.
Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.
Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки на умовах передбачених законом і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.
Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів для законності припинення виплати пенсії позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Суд вважає необґрунтованими посилання УПФ на постанови Кабінету Міністрів України №637, №299, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суд враховав правову позицію Верховного Суду у зразковій адміністративній справі № 805/402/18 в рішенні від 3 травня 2018 року, яке залишено без змін постановою Великої палати Верховного суду від 04 вересня 2018 року.
За ч. 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Таким чином, пенсійним органом припинено виплату пенсії позивача за відсутності законодавчих підстав без прийняття відповідного рішення згідно Закону № 1058-IV.
Беручи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що припинення нарахування та виплати пенсії позивачу з 01.12. 2014 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.
При цьому, судовим розглядом не підтверджується обставина не нарахування позивачу пенсії з 07.11.2014 року.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату позивачу пенсії за віком з 01.12.2014 року.
Стосовно тверджень позивача про необхідність переведення його пенсії до Республіки Польща відповідно до Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення від 18 травня 2012 року, суд зазначає таке.
Так, Угода між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення ратифікована Законом №458-VII від 05.09.2013, застосовується стосовно України – до законодавства щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, що стосується: 1) хвороби (тимчасової непрацездатності), вагітності та пологів (материнства); 2) нещасних випадків на виробництві, професійних захворювань та/або смерті з цих причин; 3) безробіття; 4) пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; 5) допомоги на поховання.
Тобто, до даних відносин відповідна Угода не застосовується, про що прямо зазначено у частині 4 статті 2 відповідної Угоди.
Враховуючи викладене, вимога позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо передачі його пенсійної справи до компетентної установи зв`язку – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – для подальшого забезпечення виплати пенсії на рахунок позивача у Польщі, задоволенню не підлягають.
Крім того, порядок виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 р. № 1596 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2016 р. № 662) (надалі – Порядок № 1596), визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам, у тому числі допомоги на поховання і сум пенсій, грошової допомоги, недоотриманих у зв`язку із смертю одержувача, особам, які мають право на отримання таких виплат, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві (далі - органи Пенсійного фонду України) та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчого органу міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат (далі - органи соціального захисту населення), а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів (далі - пенсія та грошова допомога), шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги (далі – одержувачі), а у разі їх смерті – на поточні рахунки осіб, які мають право на отримання допомоги на поховання та недоотриманої суми пенсії, грошової допомоги, в уповноважених банках.
Згідно пункту 3 Порядку №1596, виплата і доставка пенсій та грошової допомоги здійснюється уповноваженими банками на умовах, визначених цим Порядком, та на підставі договорів, що укладаються: […] між уповноваженими банками, Пенсійним фондом України та органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до пунктів 4, 6 Порядку №1596, виплата пенсій та грошової допомоги відповідно до цього Порядку здійснюється через вибрані одержувачами уповноважені банки, їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (далі – установи уповноважених банків). Виплата пенсій особам, які тимчасово проживають за кордоном, здійснюється на поточні рахунки, відкриті в установах уповноважених банків, розташованих на території України. Одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка.
Отже, у відповідача відсутні підстави для здійснення зарахування пенсії на визначений ним у позовній заяві банківський рахунок в Республіці Польща.
При цьому, доказів того, що відповідач відмовляється нараховувати позивачу пенсію на банківський рахунок, відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», матеріали справи не містять.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання виплатити одноразово однією сумою заборгованість по пенсії за період з листопада 2014 року по дату фактичного поновлення виплат, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки це вже стосується порядку виконання судового рішення.
Враховуючи положення ст. 2 КАС України, судовому захисту підлягають тільки порушені права. 
Враховуючи викладене, вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснювати виплату заборгованості та призначеної пенсії за вислугу років шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позивача за його вибором є передчасними.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання виплатити заборгованість по пенсії з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд зазначає таке.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, урегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон №2050-ІІІ).
Статтею 1 Закону №2050-ІІІ встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:
пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (частина друга статті 2 Закону №2050-ІІІ у редакції, яка діяла до 26 лютого 2021 року);
пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника (частина друга статті 2 Закону №2050-ІІІ у редакції, яка діє з 26 лютого 2021 року).
На підставі статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
На підставі статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Як визначено в абзаці першому статті 7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі – Порядок №159) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Суд враховує, що подібні правовідносини були предметом розгляду Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 560/8194/20 (постанова від 02.04.2024).
У вказаній справі, Судова палата сформулювала такі висновки:
«24. (…) пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ, який, проте, не визначає спеціальних строків для звернення до суду (…)
29. Отже, Судова палата доходить висновку, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
30. При цьому норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку №159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.
31. Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії».
Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків виплати його пенсії. Натомість обов`язок з її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Як свідчать матеріали справи, позивачу ще не виплачена заборгованість з пенсії за період з 01.12.2014. За приписами Закону №2050-ІІІ пенсійний орган зобов`язаний при виплаті цієї заборгованості нарахувати та виплатити позивачу компенсації втрати частини доходів.
Отже, право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів ще не було порушено суб`єктом владних повноважень, тому звернення до суду з цими позовними вимогами є передчасним.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії з урахуванням оновлених довідок про розмір грошового забезпечення за посадою старшого оперуповноваженого СБУ, що включають усі щомісячні додаткові забезпечення (надбавки, доплати, премії) за відповідною посадою, суд зазначає таке.
Так, ГУ СБУ надало пояснення, відповідно до яких довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 у період з 01.11.2014 року не складалися та не направлялися до ГУ ПФУ в Донецькій області.
Аналогічні твердження надані відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45, перерахунок раніше призначених пенсій проводиться на умовах, в порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців та осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. При цьому на підставі списків, поданих головними управліннями Пенсійного фонду України, уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України. Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.
Тобто, на вказані органи покладено функції по складанню довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій у разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для визначених осіб або про введення для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством після надходження від територіального пенсійного органу списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку за формою згідно із додатком 1 до Порядку № 45.
Поряд із цим, питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює також Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі – Порядок № 3-1).
Відповідно до пункту 23 Порядку № 3-1 перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону №2262-ХІІ. Пенсіонери подають органам, що призначають пенсії, додаткові документи, які дають право на підвищення пенсії.
Згідно з пунктом 24 Порядку № 3-1, про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону №2262-ХІІ уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії. Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії (додаток 5). Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п`ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії.
Отже, підставою для вчинення відповідним органом Пенсійного фонду України дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком №45, повідомляють орган Пенсійного фонду України.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 553/3619/16-а, від 15 липня 2020 року у справі № 520/3360/19, від 21 вересня 2020 року у справі № 520/2990/19.
Згідно з частинами другою, третьою статті 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Разом з цим, до моменту отримання належної довідки від відповідача, у пенсійного органу не виникає обов`язку з перерахунку пенсії позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Отже, оскільки в матеріалах пенсійної справи позивача відсутні оновлені довідки про розмір грошового забезпечення за період з 01.11.2014 року суд дійшов висновку про те, що відповідачем не порушено прав позивача на перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки, а позовні вимоги в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відновити нарахування та виплату пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 80% відповідного грошового забезпечення, згідно з наявною вислугою 30 років у пільговому обчисленні, суд зазначає таке.
Статтею 13 Закону №2262-ХІІ у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:
а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;
б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт "б" статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);
в) особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 95 процентів, до категорій 2 і 3, - 90 процентів.
Так, листом від 17.09.2025 року № 38020-34150/Р-02/8-0500/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивача про те, що з електронною пенсійною справою загальна вислуга років – 30, календарна вислуга років – 20.
Водночас, відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років від 01.12.2008 року відповідач застосував при обчисленні пенсії позивача основний розмір пенсії 50% грошового забезпечення за вислугу років 20.
При цьому, згідно пояснень у відзиві на позовну заяву єдиною підставою для розрахунку пенсії позивача, виходячи з 80 % грошового забезпечення відповідач вказує те, що відсутні правові підстави для встановлення іншого відсоткового розміру пенсійної виплати позивача ніж той, що визначений на час первинного призначення пенсії.
Водночас, відповідач не надав жодних обґрунтованих заперечень з посиланням на відповідні докази про наявність у позивача 30 років загальної вислуги років.
Отже, суд встановив, що первісно при призначенні пенсії позивачу відповідач неправомірно обрахував основний розмір пенсії у розмірі 50% грошового забезпечення.
Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За наслідками судового розгляду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до квитанції до квитанції про сплату №7157-9489-4168-0674 від 29.12.2025 року позивач сплатив судовий збір за подання даного позову у розмірі 1 211,20 грн.
Суд звертає увагу на те, що у зв`язку з початком функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), а саме: «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку, статтю 4 Закону України «Про судовий збір» доповнено частиною третьою, згідно з якою при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Оскільки у цій справі позивач позовну заяву подав в електронній формі через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору становить 968,96 грн (1 211,20 грн * 0,8).
Таким чином, судовий збір у розмірі 484,48 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
Роз`яснити позивачеві, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-262, 293-295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача – Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.12.2014 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, код ЄДРПОУ 13486010) поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) нарахування та виплату пенсії за вислугу років з 01.12.2014 року, виходячи з розрахунку 80% відповідного грошового забезпечення.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, код ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 коп.
Рішення прийнято, складено в повному обсязі та підписано 29 травня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя О.В. Троянова