ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 травня 2026 року
м. Київ
справа № 450/2866/22
провадження № 51-3238 км 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12022140000000419 від 22 серпня 2022 року за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,
за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року й ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 травня 2025 року.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року ОСОБА_7 було визнано невинуватим за ч. 3 ст. 332 КК України й виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. 
За обставин, детально викладених у вироку, у якому наведено положення законів України та інших нормативно-правових актів щодо введення на території України воєнного стану й проведення мобілізації, а також детально зазначено про обставини знайомства ОСОБА_9 з двома іншими особами, досудове розслідування стосовно яких триває в окремому кримінальному провадженні (далі - Інші особи), та спілкування між ними стосовно організації здійснення ОСОБА_9 незаконного перетину державного кордону України, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, з огляду на те, що, на думку сторони обвинувачення, порушуючи вимоги ст. 68 Конституції України, керуючись корисливим мотивом, за попередньою змовою з Іншими особами, він ( ОСОБА_7 ), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 17 червня 2022 року приблизно о 06:30, перебуваючи в салоні автомобіля марки «Мерседес Бенц», номерний знак НОМЕР_1 , який рухався об`їзною дорогою Е-40 у с. Сокільники Львівського району Львівської області, одержав від ОСОБА_9 грошові кошти в розмірі 6000 доларів США (згідно з курсом НБУ - 175 500 грн) за сприяння порадами щодо місця й деталей перетину державного кордону України, наданням засобів (документів, що дають право на перетин державного кордону особі призовного віку під час дії воєнного стану) та усунення перешкод для незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України під час дії воєнного стану з метою виїзду за межі України.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 травня 2025 року апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
На обґрунтування своїх вимог прокурор стверджує, що суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_7 , усупереч положенням ст. 94 КПК України, поверхово оцінив досліджені письмові докази в провадженні та не надав їм оцінки у сукупності з точки зору достатності й взаємозв`язку. Зокрема, на думку сторони обвинувачення, місцевий суд: 
- без належного обґрунтування надав перевагу суперечливим показанням обвинуваченого, при цьому не мотивував, чому взяв до уваги показання ОСОБА_7 , надані 28 березня 2024 року, зважаючи на те, що вони частково не узгоджуються з його показаннями від 07 листопада 2023 року;
- не врахував наказу Львівської обласної військової адміністрації від 20 червня 2022 року № 100/22 з додатком і не оцінив доводів прокурора про те, що відповідно до цього доказу ОСОБА_9 було надано право на виїзд за межі України в умовах правового режиму воєнного стану;
- не спростував доводів сторони обвинувачення про те, що згідно з протоколом проведення негласної слідчої (розшукової) дії (далі - НСРД) у вигляді аудіо-, відеоконтролю особи від 18 червня 2022 року ОСОБА_7 надавав вказівки ОСОБА_9 , як останньому необхідно діяти, і вказував, що з перетином кордону все буде добре, оскільки є необхідні документи;
- повною мірою не оцінив протоколу проведення слідчого експерименту від 16 серпня 2022 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , у ході якого останній розповів, як зустрівся із ОСОБА_9 та повідомив йому куди він має його відвезти;
- не урахував того, що відповідно до протоколу огляду речей від 20 серпня 2022 року в мобільному телефоні ОСОБА_7 було виявлено фотокопії паспорта й реєстраційного номера облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) ОСОБА_9 .
Разом з тим прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення: 
- не надавши оцінки доводам стосовно наявності підстав для дослідження доказів, відмовив у задоволенні клопотання, поданого в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, чим порушив засади об`єктивності та неупередженості;
- не спростував твердження про надання місцевим судом переваги суперечливим показанням обвинуваченого;
- залишив поза увагою доводи апеляційної скарги в частині ненадання місцевим судом оцінки наведеним вище письмовим доказам;
- належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги прокурора та надав на них відповіді лише формально, загальними фразами, без аналізу й оцінки доказів, на які посилалася сторона обвинувачення;
- мотивуючи своє рішення, лише перерахував наведені у вироку докази та не спростував доводів прокурора про допущення місцевим судом порушень, передбачених статтями 411-413 КПК України.
На вказану касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 подав заперечення, у яких, посилаючись на необґрунтованість доводів сторони обвинувачення, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни. 
Позиції інших учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 частково підтримала касаційну скаргу прокурора ОСОБА_10 та просила її задовольнити у частині наявності підстав для скасування ухвали суду апеляційного суду.
Захисник ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені в касаційній скарзі прокурора доводи, колегія суддів дійшла висновку, що ця скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначеної у п. 1 ч. 1 цієї статті підстави суд касаційної інстанції має керуватися ст. 412 КПК України. 
Істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України).
За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Водночас ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, яке перевіряється в апеляційному порядку, тому вона також повинна безумовно відповідати вимогам ст. 370 КПК України.
Положеннями ч. 2 ст. 418 КПК України визначено, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу.
Статтею 419 КПК України встановлено, що ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався (п. 2 ч. 1 цієї статті). При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою (ч. 2 цієї статті).
Системний аналіз згаданих положень ст. 419 КПК України в сукупності з приписами ст. 370 цього Кодексу свідчить про те, що суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, що надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК України), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, у тому числі з огляду на зміст доводів апеляційної скарги щодо ненадання оцінки конкретним даним, які містяться в доказах, наданих стороною кримінального провадження, без перевірки яких фактично неможливо надати обґрунтовану відповідь по суті апеляційної скарги. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд.
Однак, на переконання колегії суддів, під час розгляду кримінального провадження в порядку апеляційної процедури суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону не дотримався.
Так, як видно зі змісту матеріалів кримінального провадження, сторона обвинувачення, оскаржуючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, стверджувала, що під час ухвалення виправдувального вироку стосовно ОСОБА_7 було допущено невідповідність висновків фактичним обставинам справи, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Обґрунтовуючи свої доводи, прокурор, серед іншого, зазначав, що місцевий суд: 
- фактично в основу свого рішення поклав лише показання обвинуваченого, проте не мотивував, чому взяв до уваги пояснення ОСОБА_7 , надані 28 березня 2024 року, з огляду на те, що вони частково суперечать його показанням від 07 листопада 2023 року, які у свою чергу, як вважає сторона обвинувачення, підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами;
- висновуючи, що досліджені письмові докази сторони обвинувачення не підтверджують причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, не мотивував свого рішення в частині неврахування змісту протоколу НСРД у вигляді аудіо-, відеоконтролю особи від 18 червня 2022 року, який, на думку сторони обвинувачення, об`єктивно підтверджував сприяння обвинуваченого в незаконному перетині державного кордону України ОСОБА_9 та його обізнаність про ці обставини.
Крім того, в апеляційній скарзі прокурор, не погоджувався з позицією місцевого суду про те, що зміст письмових доказів сторони обвинувачення, а саме: 
- протоколу НСРД у вигляді аудіо-, відеоконтролю особи від 18 червня 2022 року;
- протоколу проведення слідчого експерименту від 16 серпня 2022 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 ;
- протоколу огляду речей від 20 серпня 2022 року (огляд мобільного телефону ОСОБА_7 , де було виявлено фотокопії паспорта й РНОКПП ОСОБА_9 ),
за відсутності доказів спільних дій обвинуваченого з іншими особами, не можуть свідчити та бути єдиними доказами вчинення ним злочину.
При цьому, мотивуючи свою позицію, прокурор посилався на практику Верховного Суду щодо можливості встановлення обставин справи та елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують їх поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (постанова від 30 січня 2019 року у справі № 757/30683/16-к).
Таким чином, сторона обвинувачення стверджувала, що суд першої інстанції не врахував змісту наявних у справі доказів, не навів достатніх мотивів прийнятого рішення в частині невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та, як наслідок, ухвалив незаконне й необґрунтоване рішення.
Залишаючи апеляційну скаргу сторони обвинувачення без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни, суд апеляційної інстанції лише формально продублював висновки суду першої інстанції щодо: неврахування протоколу НСРД від 18 червня 2022 року; незабезпечення стороною обвинувачення допиту свідків (зокрема ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ); безпідставності виділення матеріалів кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 .
Разом з тим, усупереч положенням, передбаченим п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 419 КПК України, доводів сторони обвинувачення щодо залишення судом першої інстанції поза увагою змісту зазначених вище доказів (на дослідженні яких у порядку ч. 3 ст. 404 КПК України й наполягав прокурор у своїй апеляційній скарзі) апеляційний суд належним чином не перевірив, не спростував та не навів підстав, з огляду на які визнав їх необґрунтованими.
Беручи до уваги вказане вище, а також аргументи касаційної скарги прокурора про те, що апеляційний суд не надав оцінки доводам апеляційної скарги сторони обвинувачення (зокрема й у частині неврахування місцевим судом змісту наведених доказів), колегія суддів уважає, що зазначені вище порушення судом апеляційної інстанції положень, передбачених п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 419 КПК України, є істотними, оскільки вони перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України), що у свою чергу могло призвести до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України).
Водночас, зважаючи на наявність цих порушень, передбачених статтями 412, 413 КПК України, які і є підставами для скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, Верховний Суд не бачить підстав для перевірки доводів касаційної скарги прокурора в іншій частині, оскільки оцінка таким доводам має бути надана після усунення зазначених істотних порушень.
Ураховуючи згадане та зміст прохальної частини касаційної скарги сторони обвинувачення (у якій ставилося питання про скасування рішень судів попередніх інстанцій і призначення нового розгляду в суді першої інстанції), колегія суддів уважає, що касаційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК України - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції (п. 2 ч. 1 ст. 436 КПК України). 
Під час нового розгляду суд апеляційної інстанції, використовуючи всі процесуальні можливості, керуючись вимогами процесуального закону, повинен усунути встановлені Судом недоліки, надавши належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора з огляду на матеріали кримінального провадження, та постановити законне, обґрунтоване й умотивоване рішення.
Керуючись статтями 412, 413, 419, 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 травня 2025 року стосовно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3