ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" березня 2026 р. Справа№ 920/361/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Скрипки І.М.
суддів: Тищенко А.І. 
Мальченко А.О. 

при секретарі судового засідання Супрун В.В.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 02.03.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» на рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2025 (повний текст рішення підписано 10.10.2025)
у справі №920/361/25 (суддя Вдовенко Д.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «МТЛ16» 
про стягнення 1 156 082 грн 53 коп

ВСТАНОВИВ:

Позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 1 156 554 грн 62 коп., в тому числі: 1 054 217 грн 56 коп. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у період з жовтня 2023 року до грудня 2024 року, 82 727 грн 23 коп. 3% річних, 19 609 грн 83 коп. інфляційних втрат відповідно до типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022). Позивач також просить суд стягнути з відповідача судові витрати (17 348 грн 32 коп. витрат по сплаті судового збору, 3000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу).
01.05.2025 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 2515 від 01.05.2025), в якій просить суд стягнути з відповідача 1 156 082 грн 53 коп., в тому числі: 1 053 832 грн 91 коп. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у період з жовтня 2023 року до грудня 2024 року, 19 543 грн 64 коп. 3% річних, 82 705 грн 98 коп. інфляційних втрат відповідно до типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022).
Вказана заява про зменшення розміру позовних вимог (вх.№2515 від 01.05.2025) прийнята судом першої інстанції до розгляду.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що загальна площа нерухомого майна відповідача за адресою: м. Суми, вул. Металургів, 16 становить 731,8 м.кв. Натомість, до позовної заяви позивачем додано довідки про розподіл теплової енергії виходячи з площі 732,4 м.кв. Таким чином, надані позивачем до матеріалів справи рахунки на оплату та додатки до них, акти прийому – передачі послуги з постачання теплової енергії за спірний період не відповідають дійсності. Крім того, жодний з вказаних документів не надавався відповідачеві на узгодження та підписання. Відповідач не укладав з позивачем індивідуального договору на надання послуги з постачання теплової енергії від 06.11.2021, оскільки на вказану дату відповідач не був власником нежитлового приміщення. У приміщенні відповідача відсутня система централізованого теплопостачання; при придбанні приміщення, воно вже було відключено від цієї системи, а можливо, в цьому приміщення її взагалі ніколи не було. Доказів того, що приміщення відповідача облаштовано централізованою системою теплопостачання (акт підключення такої системи чи акт введення в експлуатацію тощо) позивач не надав. Також позивач не довів реальність господарської операції з теплопостачання відповідачу у спірний період. Заява про зменшення позовних вимог не мітить розрахунку на підставі якого можна зробити висновок відносно порядку нарахування теплової енергії. Орієнтовний розмір витрат відповідача на професійну правову допомогу становить 50000,00 грн.
У відповіді на відзив позивач зазначав, що відповідач є власником нежитлового приміщення загальною площею 731,8 кв.м. у будівлі за адресою: м. Суми, вул. Металургів, буд.16 з 28.07.2023. Позивач 06.11.2021 оприлюднив на своєму офіційному веб-сайті індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання. Через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-денного строку з моменту опублікування позивачем на своєму веб-сайті Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, між виконавцем відповідної комунальної послуги (позивачем) та кожним співвласником багатоквартирного будинку за адресою: м. Суми, вул. Металургів, буд. 16, в тому числі відповідачем, укладено індивідуальні договори про надання послуги з постачання теплової енергії. Щодо відключення приміщення від централізованого опалення, позивач зазначає, що відповідачем не надано суду доказів того, що відключення приміщення від мереж централізованого опалення здійснено з дозволу уповноваженого органу в установленому законом порядку. Позивач зазначає, що ТОВ “КППВ” як юридичну особу створено у серпні 2021 року, надання послуг з постачання теплової енергії споживачам позивач розпочав лише у листопаді 2021 року, тому йому невідомі обставини відключення приміщення відповідача від мереж централізованого опалення. Спеціалістами ТОВ “КППВ” при складанні актів від 08.02.2022, 13.12.2022 було зафіксовано факт того, що станом на дату огляду запірна арматура приміщення відглушена, попереджено про необхідність відновлення опалення, дозволу чи згоди на відключення приміщення позивач не надавав і не мав повноважень надавати. Самовільне відключення приміщення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення споживача від оплати за послуги теплопостачання. Споживач, що самовільно відключив належне йому приміщення від систем централізованого опалення зобов`язаний оплачувати послуги з теплопостачання в такому ж порядку і розмірах, якби відповідне відключення ним проведено не було. Позивач зазначає, що вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з оплати послуг теплопостачання до попереднього власника приміщення. Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 у справі № 910/7820/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельня північного промислового вузла" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Банку на користь позивача основний борг в сумі 558754 грн. 66 коп. Відповідно, обставини встановлені у справі № 910/7820/23, а саме незаконність самовільного відключення приміщення від систем централізованого опалення та правомірність вимог позивача до власника приміщення про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за умови триваючого самовільного відключення приміщення від систем централізованого опалення, встановлені стосовно позивача та мають преюдиційне значення для вирішення даної справи № 920/361/25. Акти, рахунки і додатки до них надсилались позивачем за місцезнаходженням відповідача. Позивач здійснював розрахунок спожитої послуги, виходячи з опалювальної площі приміщення 732,4 кв.м., оскільки інформацію про зміну опалювальної площі відповідач позивачу не надав. Після отримання в ході розгляду судової справи інформації про зміну площі приміщення з 11.12.2023 позивач перерахував заборгованість, виходячи з площі приміщення 731,8 кв.м.
Відповідачем подані пояснення (вх. № 3290 від 08.07.2025), в яких останній просив суд: прийняти до розгляду пояснення та звіт, з поновленням пропущеного процесуального строку; відмовити у задоволенні позову повністю; покласти на позивача витрати відповідача на виготовлення звіту в розмірі 22000,00 грн. Відповідач зазначає, що не отримував жодного листа від позивача, як і не отримував актів приймання – передачі, а дізнався про їх наявність лише з матеріалів даної справи. Доказів направлення листів і актів позивачем відповідачеві матеріали справи не містять. З доказів, які подані позивачем до матеріалів справи, останнім не заперечується, що приміщення відповідача не підключено до системи централізованого теплопостачання. Акти від 08.02.2022 та від 13.12.2022 свідчать, що ще до того часу, як відповідач набув у власність нежитлові приміщення, вони вже були відключені від централізованої системи опалення. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 у справі № 910/7820/23 встановлено, що саме попереднім власником було відключено нежитлове приміщення від системи централізованого опалення. Зазначені обставини мають преюдиціальне значення для цієї справи, відповідач не вчиняв жодних винних дій або бездіяльності, пов`язаної з незаконним відключенням нежитлового приміщення від системи централізованого теплопостачання. 
Доказів підключення приміщення відповідача до системи централізованого опалення матеріали справи не містять. Під час проведення енергоаудиту було встановлено, що у підвальному поверсі будівлі конструктивно виконано окремий подавальний теплопровід до окремого теплового пункту, який був призначений для розподілу і обліку теплоносія лише на нежитлові приміщення вбудовано – прибудованого нежитлового блоку першого поверху, але він повністю від`єднаний від системи централізованого теплопостачання за допомогою закриття засувок на вході і виході з теплопункту. Виконане перекриття має пломбування теплопостачальної організації. У звіті також встановлено, що приміщення відповідача у 2024, 2025 роках були відключені від системи централізованого опалення і від неї не опалювались. Звіт підтверджує вказані відповідачем факти відсутності в його приміщенні централізованої системи теплопостачання, відсутності технічної можливості постачання теплової енергії до приміщень відповідача через тепловий пункт. 
Щодо обов`язку відповідача по оплаті за опалення місць загального користування, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, що розподіляється між споживачами пропорційно опалювальної площі приміщення споживача, відповідач зазначає, що згідно з п.6, 7 Методики розподілу, у разі, якщо є відсутнім проект на будівлю/будинок та є наявним результат енергоаудиту, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначаються за результатами енергоаудиту розрахунково. Всі місяці опалювального періоду приміщення відповідача опалювались виключно індивідуальними електричними джерелами теплогенерації, якими є власні прилади електроопалення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду Сумської області від 30.09.2025 у справі №920/361/25 в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд зазначив, що приміщення відповідача було відключене від мереж централізованого опалення до набуття ним права власності на нерухоме майно, докази відновлення теплопостачання до приміщення відповідача у спірний період відсутні, договір відповідач не підписував, як і акти прийому-передачі послуг, позивач не надав доказів реального надання послуг у спірний період, тому відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача 1 053 832 грн 91 коп. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у період з жовтня 2023 року до грудня 2024 року, а також похідних вимог про стягнення з відповідача 19 543 грн 64 коп. 3% річних, 82 705 грн 98 коп. інфляційних втрат за несвоєчасну оплату теплової енергії.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 29.10.2025 (документ сформований в системі «Електронний суд» 28.10.2025) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Апелянт вважає оскаржуване рішення ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на те, що позивач вжив всіх заходів щодо укладення договору на надання послуги з постачання теплової енергії, підписання актів прийому-передачі послуг та інформування Відповідача щодо його заборгованості. В свою чергу непідписання (неотримання) Відповідачем цих документів є
проявом недобросовісної поведінки і не впливає на факт надання послуг постачання теплової енергії.
Вказує, що самовільне відключення приміщення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення Відповідача від оплати послуг постачання теплової енергії.
Вважає, що судом порушено норми процесуального права (частину четверту статті 75 ГПК України), а саме: повторно надано оцінку обставинам, вже встановленим рішенням суду в іншій господарській справі, що набрало законної сили, у якій брав участь Позивач, стосовно якого встановлено ці обставини.
Посилається на те, що судом не враховано, що Відповідач має брати участь у розподілі обсягів спожитих за адресою м. Суми, вул. Металургів, 16 комунальних послуг, в тому числі оскільки користується тепловою енергією через систему транзитних розподільчих трубопроводів, та у загальних витратах на опалення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2025 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/361/25. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Котельня північного промислового вузла” на рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №920/361/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» на рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2025 у справі №920/361/25. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» на рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2025 у справі №920/361/25 на 02.03.2026.
Під час апеляційного перегляду відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній повністю спростовує доводи позивача (апелянта).

Явка представників сторін
В судове засідання апеляційної інстанції 02.03.2026 з`явились представники позивача та відповідача, які надали свої пояснення по суті спору. 
В судовому засіданні 02.03.2026 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю “МТЛ16” є власником нежитлового приміщення площею 731,8 кв.м. за адресою вул. Металургів, буд. 16, м. Суми (право власності зареєстроване за відповідачем 28.07.2023).
Рішеннями Виконавчого комітету Сумської міської ради № 627 від 20.10.2021 та № 521 від 22.11.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю “Котельня північного промислового вузла” визначено виробником та виконавцем послуг з постачання теплової енергії в межах території обслуговування, визначеної додатками до вказаних рішень.
Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії ТОВ “Котельня північного промислового вузла” опублікований 06 листопада 2021 року на офіційному сайті ТОВ “Котельня північного промислового вузла” (https://kppv.sumy.ua). 
В матеріалах справи відсутні докази того, що співвласники багатоквартирного будинку прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин у строк, встановлений законодавством, тому, у відповідності до наведених норм, індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, опублікований на вебсайті ТОВ «Котельня північного промислового вузла», вважається укладеним з відповідачем з моменту набуття права власності на нежитлове приміщення у багатоквартирному будинку.
Відповідно до матеріалів справи 29.02.2024 позивач виставив відповідачу рахунок на оплату послуг з постачання теплової енергії за період жовтень 2023 року -лютий 2024 року, 31.03.2024 – за березень 2024 року, 31.07.2024 – за липень 2024 року (абонентське обслуговування), 31.08.2024 – за серпень 2024 року (абонентське обслуговування), 30.09.2024 – за вересень 2024 року (абонентське обслуговування), 31.10.2024 – за жовтень 2024 року, 30.11.2024 – за листопад 2024 року, 31.12.2024 – за грудень 2024 року. Відповідно до довідок про розподіл теплової енергії у будинку за спірний період, вартість послуг розрахована відповідно до Методики, виходячи з площі нежитлового приміщення 732,4 кв.м. 
Рахунки за лютий-березень 2024 року та акти прийому-передачі послуг надіслані позивачем відповідачу разом з вимогою про сплату боргу від 16.04.2024 (опис вкладення, поштова накладна від 18.04.2024), рахунки за липень-грудень 2024 року та акти прийому-передачі послуг надіслані позивачем відповідачу разом з вимогою про сплату боргу від 30.01.2025 (опис вкладення, поштова накладна від 30.01.2025).
Після встановлення факту зміни площі нежитлового приміщення відповідача у бік зменшення, позивач здійснив перерахунок та виставив відповідачу рахунок на загальну суму 1 053 832 грн 91 коп. за спірний період. 
Позивач просить суд стягнути з відповідача 1 053 832 грн 91 коп. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у період з жовтня 2023 року до грудня 2024 року, 19 543 грн 64 коп. 3% річних, 82 705 грн 98 коп. інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання за спірний період. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до ч.2 ст.714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
У відповідності до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг.
За п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), регулюють Правила надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019.
За змістом п. 13 Правил послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”.
Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
У разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Частиною 5 статті 13 Закону встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії ТОВ “Котельня північного промислового вузла” опублікований 06 листопада 2021 року на офіційному сайті ТОВ “Котельня північного промислового вузла” (https://kppv.sumy.ua).
Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів того, що співвласники багатоквартирного будинку прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин у строк, встановлений законодавством, місцевий господарський суд врахував, що у відповідності до наведених норм, індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, опублікований на вебсайті ТОВ «Котельня північного промислового вузла», вважається укладеним з відповідачем з моменту набуття права власності на нежитлове приміщення у багатоквартирному будинку. 
Оскільки положення наведених норм не передбачають безоплатного споживання теплової енергії, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Позивач зазначає, що відповідачем не надано суду доказів того, що відключення приміщення від мереж централізованого опалення здійснено з дозволу уповноваженого органу в установленому законом порядку. Позивач вказує, що ТОВ “КППВ” як юридичну особу створено у серпні 2021 року, надання послуг з постачання теплової енергії споживачам позивач розпочав лише у листопаді 2021 року, тому йому невідомі обставини відключення приміщення відповідача від мереж централізованого опалення. 
Спеціалістами ТОВ “КППВ” при складанні актів від 08.02.2022, 13.12.2022 було зафіксовано факт того, що станом на дату огляду запірна арматура приміщення відглушена, попереджено про необхідність відновлення опалення, дозволу чи згоди на відключення приміщення позивач не надавав і не мав повноважень надавати.
Самовільне відключення приміщення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення споживача від оплати за послуги теплопостачання. Споживач, що самовільно відключив належне йому приміщення від систем централізованого опалення зобов`язаний оплачувати послуги з теплопостачання в такому ж порядку і розмірах, якби відповідне відключення ним проведено не було. 
Позивач зазначає, що вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з оплати послуг теплопостачання до попереднього власника приміщення. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2024 у справі № 910/7820/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельня північного промислового вузла" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Банку на користь позивача основний борг в сумі 558754 грн. 66 коп. 
Відповідно, обставини встановлені у справі № 910/7820/23, а саме незаконність самовільного відключення приміщення від систем централізованого опалення та правомірність вимог позивача до власника приміщення про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за умови триваючого самовільного відключення приміщення від систем централізованого опалення, встановлені стосовно позивача та мають преюдиційне значення для вирішення даної справи № 920/361/25. 
Акти, рахунки і додатки до них надсилались позивачем за місцезнаходженням відповідача. 
Позивач здійснював розрахунок спожитої послуги, виходячи з опалювальної площі приміщення 732,4 кв.м., оскільки інформацію про зміну опалювальної площі відповідач позивачу не надав. Після отримання в ході розгляду судової справи інформації про зміну площі приміщення з 11.12.2023 позивач перерахував заборгованість, виходячи з площі приміщення 731,8 кв.м.
Водночас, матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що приміщення відповідача було відключене від теплопостачання до набуття відповідачем права власності. 
Ці обставини були зафіксовані в актах від 08.02.2022, 13.12.2022, складених представниками ТОВ «КППВ»: система опалення приміщення підключена до окремого елеваторного вузла, запірна арматура на вводі відглушена та опломбована у повністю закритому положенні; станом на 13.12.2022 пломбі не порушені (а.с. 143).
При цьому, пломбування лічильника було проведено за участі представника ТОВ “Котельня північного промислового вузла”, яке надавало послуги попередньому власнику спірного приміщення.
Оскільки позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження точної дати відключення та обставин, за яких таке відключення було здійснене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість встановлення таких обставин через відсутність доказів. 
Позивач у відповіді на відзив зазначив, що йому обставини відключення приміщення від мереж централізованого опалення не відомі. 
Колегія суддів зазначає, що у справі за позовом про стягнення заборгованості за отримані послуги, доказами є фактичні дані про отримання споживачем послуг від постачальника цих послуг.
У Законах України "Про житлово-комунальні послуги", "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", "Про теплопостачання", "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", у Правилах надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року N 830 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року N 1022) визначені первинні документи, які підтверджують надання комунальних послуг на підставі первинних документів за рахунок засобів обліку, данні яких фіксуються відповідно до законодавства.
Так, комерційний облік комунальних послуг (далі - комерційний облік) - визначення за допомогою вузла комерційного обліку або за встановленими правилами у передбачених цим Законом випадках кількісних та якісних показників комунальної послуги, вимірювання яких забезпечується вузлом обліку, на підставі яких проводяться розрахунки за спожиті комунальні послуги.
Кількісний показник комунальних послуг - кількість одиниць виміру обсягу отриманої споживачем комунальної послуги, визначена відповідно до показань вузла обліку та/або вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, чинного на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);
3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);
4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Разом з тим, вказаний обов`язок виникає лише в разі отримання споживачем певних послуг.
Отже, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.
Позивач зазначає, що він надав послуги відповідачеві з постачання теплової енергії до вищевказаного приміщення і у період з жовтня 2023 року по грудень 2024 року на загальну суму 1054217,56 грн, що підтверджується актами приймання - передачі послуги з постачання теплової енергії:
- від 29.02.2024 року за лютий 2024 року на суму 562380,55 гривень;
- від 31.03.2024 за березень 2024 року на суму 105667,48 гривень;
- від 31.07.2024 року за липень 2024 року на суму 31,42 гривень (в т.ч. абонентське обслуговування 26,18 гривень);
- від 31.08.2024 року за серпень 2024 року на суму 31,42 гривень (в т.ч. абонентське обслуговування 26,18 гривень);
- від 30.09.2024 року за вересень 2024 року на суму 31.42 гривень (в т.ч. абонентське обслуговування 26,18 гривень);
- від 31.10.2024 року за жовтень 2024 року на суму 15398,04 гривень (в т.ч. абонентське обслуговування 26,18 гривень);
- від 30.11.2024 року за листопад 2024 року на суму 212979,53 гривень (в т.ч. абонентське обслуговування 26,18 гривень);
- від 31.12.2024 року за грудень 2024 року на суму 157697,70 гривень (в т.ч. абонентське обслуговування 26,18 гривень);
- від 31.08.2024 року на суму 31,42 гривень (в т.ч. абонентське обслуговування 26,18 гривень);
Проте, колегія суддів зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження постачання теплової енергії в спірне нежитлове приміщення. 
Надані позивачем акти прийому-передачі послуги з постачання теплової енергії за спірний період підписані лише зі сторони ТОВ «Котельня північного промислового вузла». Доказів направлення відповідачу вказаних актів та рахунків на оплату матеріали справи не містять.
Матеріали справи також не містять актів про готовність вузла комерційного обліку до роботи опалювального сезону, нарядів на включення та відключення опалення, які відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28.03.2018 у справі №910/6652/17, від 12.07.2018 у справі №910/6654/17, від 12.10.2018 у справі №910/30728/15 та від 03.09.2020 у справі №910/17662/19, від 14.07.2023 у справі № 910/21848/21, є належними доказами на підтвердження факту надання послуг з постачання теплової енергії.
У спорі між ТОВ "Котельня північного промислового вузла" та попереднім власником нерухомого майна ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2022 року по січень 2023 року до нежитлового приміщення за адресою вул. Металургів, буд. 16, м. Суми у справі № 910/7820/23, суд, за відсутності доказів звернення відповідачем до постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води Сумської міської ради, визначив, що відповідач самовільно здійснив відключення приміщень від системи постачання теплової енергії без залучення уповноваженої організації та без розробленого проекту відключення (рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2024, постанова Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 у справі № 910/7820/23). 
Ці обставини у межах спору, що розглядається, свідчать, що на момент набуття відповідачем права власності на нежитлове приміщення, теплопостачання до вказаного приміщення не здійснювалось. Докази відновлення теплопостачання до приміщення відповідача у спірний період в матеріалах справи відсутні. 
В акті від 03.07.2025 наданий висновок про те, що система опалення нежитлових приміщень придатна до використання, однак не зафіксовано ні факту порушення раніше встановлених пломб, ні факту відновлення теплопостачання. Додані до акту фотоматеріали не є належними доказами, оскільки що саме фіксувалося відповідними фото в акті не зазначено. 
Отже, встановленим є факт того, що відповідач у даній справі набув у власність нежитлове приміщення, яке не обладнано системою централізованого теплопостачання, відповідач не вчиняв дій по демонтажу цієї системи чи її відключенню і позивачеві ці обставини були достовірно відомі на час, як безпідставного нарахування відповідачеві нарахувань за теплову енергію, яка фактично не постачалась відповідачеві, так і на час звернення до суду з позовом у цій справі.
Твердження позивача про те, що самовільне відключення споживачем належного йому приміщення від системи централізованого опалення не звільняє його від обов`язку оплачувати послуги з теплопостачання в такому ж порядку і розмірах, якби відповідне відключення ним проведено не було, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не проводив робіт з самовільного відключення приміщення від системи централізованого теплопостачання та не має статусу «споживач» теплової енергії у своєму приміщенні, у розумінні п.6 ч.1ст.1 ЗУ «Про житлово - комунальні послуги».
Як вже зазначив суд, відповідно до приписів законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зокрема статті 19 Закону України «Про теплопостачання», обов`язок споживача здійснювати оплату теплопостачальній організації пов`язаний з фактичним отриманням теплової енергії.
Цієї правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2025 року у справі № 920/37/24.
Оскільки приміщення відповідача було відключене від мереж централізованого опалення до набуття ним права власності на нерухоме майно, докази відновлення теплопостачання до приміщення відповідача у спірний період відсутні, договір відповідач не підписував, як і акти прийому-передачі послуг, позивач не надав доказів реального надання послуг у спірний період, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача 1 053 832 грн 91 коп. заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у період з жовтня 2023 року до грудня 2024 року, а також похідних вимог про стягнення з відповідача 19 543 грн 64 коп. 3% річних, 82 705 грн 98 коп. інфляційних втрат за несвоєчасну оплату теплової енергії.
Що стосується обов`язку відповідача по оплаті за опалення місць загального користування, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, що розподіляється між споживачами пропорційно опалювальної площі приміщення споживача, як це зазначено у п.24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 року (далі – Правила), то згідно п.6, п.7 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року № 315 (далі – Методика), у разі, якщо є відсутнім проект на будівлю/будинок та є наявним результат енергоаудиту, обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначаються за результатами енергоаудиту розрахунково.
Під час енергоаудиту не було виявлено відкритого прокладання транзитних трубопроводів, що спростовує обгрунтування позивача про їх наявність при здійсненні нарахувань у наданих до суду довідках про розподіл теплової енергії у будинку.
Згідно звіту встановлено, що всі транзитні трубопроводи мають закрите теплоізольоване прокладання за стіновими гіпсокартоновими конструкціями, що запобігає надходженню теплової енергії від їх нагрітої поверхні всередину приміщень відповідача.
Всі місяці опалювального періоду приміщення відповідача опалювались виключно індивідуальними електричними джерелами теплогенерації, якими є власні прилади електроопалення.
У звіті також встановлено, що фактори з урахуванням теплового балансу між тепловитратами та теплонадходженнями повністю узгоджуються з нормативними вимогами.
Враховуючи досліджені енергоаудитом показники у звіті зроблено висновок про те, що опалювальні площі нежитлових приміщень відповідача в дійсних умовах їх експлуатації не можуть підлягати врахуванню при визначенні величини розподілу між споживачами загальних обсягів спожитої у будівлі теплоенергії за такими складовими як: на функціонування системи опалення, забезпечення загальнобудинкових потреб житлових/нежитлових приміщень будівлі та мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії на опалення, які під`єднані до системи централізованого теплопостачання, так як індивідуальні системи теплозабезпечення приміщень відповідача є повністю незалежними від функціонування системи централізованого теплопостачання багатоповерхової житлової будівлі і спроможні забезпечувати нормативні показники температурного і вологісного балансу за всіма приміщеннями.
При цьому, у звіті зроблено висновок про те, що показники величин температур внутрішнього повітря та рівня вологості приміщень відповідача у співвідношенні до нормативних показників, є підставою для виключення складової щодо нарахування мінімальної частки середнього питомого споживання за опалювальною площею приміщень відповідача відповідно до вимог Методики.
Згідно висновку звіту, вимога Методики про те, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі, розподіляються між усіма учасниками (співвласниками) приміщень будівлі пропорційно до загальних площ їх нежитлових приміщень, не може бути застосована у відповідних розрахункових нарахуваннях теплорозподілу для нежитлових приміщень відповідача.
В свою чергу, у звіті встановлено, що нарахування в обсягах тепло розподілу складової величини витрат теплоенергії на споживання до мінімальної частки (п.1р.VI Методики) у відношенні до опалювальної площі приміщень відповідача роботи не потрібно. Такі нарахування можливі лише у разі повного призупинення експлуатації індивідуальної системи теплопостачання і тільки через розрахункову величину надходження теплової енергії через міжповерхові перекриття згідно до розрахункових величин визначених у табл. 2.1. звіту.
Загалом, по кожному з нежитлових приміщень відповідача, які фактично використовуються як 5 окремих приміщень під магазини, магазин-пекарню та аптеку, за результатами енергоаудиту, що відображений у вказаному вище звіті встановлено, що ці приміщення були забезпечені необхідною тепловою енергією (рівнем теплового навантаження) за рахунок власних індивідуальних джерел теплової енергії у опалювальні періоди 2024, 2025 рокі для підтримання мінімально допустимої нормованої величини внутрішньої температури у діапазоні температур зовнішнього повітря вище від:
приміщення аптеки «БАМ» - мінус10 градусів Цельсія;
приміщення магазину «himiya» - від мінус 25 до мінус 0 градусів Цельсія, з встановленням додатково генеруючого обладнання, що й зроблено, згідно до табл. Д1 додаток Д (кондиціонер настінний від міну 10 Цельсія);
приміщення магазину Пиво – мінус 20 градусів Цельсія;
приміщення магазину «Маленька пекарня» - мінус 20 градусів Цельсія;
приміщення магазину «Аврора» - мінус 15 градусів Цельсія;
При тому, що у 2024, 2025 опалювальних сезонах найнижча температура зафіксована у січні на рівні – 5.9 градусів Цельсія (додаток 3 звіту).
В свою чергу, при проведенні енергоаудиту було досліджено обсяги фактичного електроспоживання електрообладнання, яке забезпечує індивідуальне теплозабезпечення, шляхом отримання щомісячних показників обсягів електроспоживання електролічильників.
При цьому співставленні і з урахуванням високої середньомісячної температури зовнішнього повітря в опалювальних сезонах 2024, 2025 років, у звіті зроблено висновок про те, що об`єктивно, не було потреби постійно використовувати всі наявні електрообігрівальні прилади для підтримки допустимої температури повітря у приміщенні і що індивідуальна система електроопалення відповідача спроможна забезпечувати необхідний рівень теплової потужності на опалення приміщення.
Крім того, в матеріалах справи містяться докази фактичної оплати реально спожитої електроенергії, показники якої використовувались під час енергоаудиту.
З урахуванням викладеного, позивачем не спростовані наведені вище обставини.
Інші доводи та міркування учасників судового процесу обґрунтовано не досліджувались судом з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову у задоволенні позову.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла» на рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2025 у справі №920/361/25 залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Сумської області від 30.09.2025 у справі №920/361/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Котельня північного промислового вузла».
4. Матеріали справи №920/361/25 повернути до Господарського суду Сумської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 21.05.2026.

Головуючий суддя І.М. Скрипка 

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко