ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
46025, м.Тернопіль, вул.Кн.Острозького, 14а, тел.:0352520573, e-mail: inbox@te.arbitr.gov.ua

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
12 травня 2026 року м.Тернопіль	 	Справа № 921/114/26 	
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Андрусик Н.О. 
розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом  Приватного підприємства “ЗАХІД-ХЛІБ-ЗБУТ-2002”, місто Тернопіль
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРНОПІЛЬХЛІБПРОМ", місто Тернопіль
про стягнення 203 122,13грн, 

за участю представників:
позивача: Романюта О.Е, директор, наказ №81к від 04.08.2014;
відповідача: не з`явився.

Зміст позовних вимог, позиція позивача.
Приватне підприємство “ЗАХІД-ХЛІБ-ЗБУТ-2002”, місто Тернопіль звернулося 26.02.2026 (згідно з штампу вхідної кореспонденції за №135) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕРНОПІЛЬХЛІБПРОМ", місто Тернопіль, про стягнення 760 203,00 грн заборгованості з оплати за поставлене відповідачу борошно, 5 920,37 грн інфляційних нарахувань, 45 161,16 грн пені та 152 040,60 грн штрафу, посилаючись на неналежне невиконання відповідачем умов договору поставки №010307 від 03.07.2023.

Позиція відповідача.
Відповідач у строк, встановлений ухвалою суду від 3 березня 2026 року, не скористався правом на подання відзиву на позов. 
27.04.2026 через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС відповідачем подано клопотання без номера від 27.04.2026 (вх.№3247), в якому повідомлено про добровільну сплату заборгованості в розмірі 760 203,00 грн, долучивши копію платіжної інструкції №309 від 20.04.2026.
Окрім того, відповідач у поданих клопотаннях від 26.03.2026 (вх.№2417), 27.04.20126 (вх.№3247) просив оголосити перерву в підготовчому засіданні, пізніше відкласти судове засідання по розгляду справи по суті для надання можливості товариству врегулювати спір мирним шляхом в решті позовних вимог.
У клопотанні без номера від 11.05.2025 (вх.№3632 від 12 травня 2026 року), відповідач, посилаючись на переписку у месенджері WhatsApp від 20.04.2026 з учасником ПП «Захід-Хліб-Збут-2002» (Едуард Романюта), просив відкласти розгляд справи на 14 днів для остаточного підписання мирової угоди, проєкт якої відповідач 01.05.2026 направив позивачу та долучив до клопотання.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 03.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; сторонам встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті позову; підготовче засідання призначено на 31.03.2026, яке відкладено до 28.04.2026.
Ухвалою суду від 27 березня 2026 року повернуто відповідачу без розгляду заяву №62/03 від 26.03.2026 (вх.№2417) про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позов.
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 760 203грн 00коп. основного боргу закрито за відсутністю предмета спору.
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні на 12.05.2026.
У судовому засіданні представниця позивача категорично заперечила можливість врегулювання спору мирним шляхом, з огляду на що заперечила щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи із зазначених в ньому підстав.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Як зазначалося, вище, відповідачем заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості врегулювати спір мирним шляхом.
Стосовно цього клопотання відповідача суд зазначає таке. 
Згідно з принципом диспозитивності, укладення мирової угоди є правом, а не обов`язком сторін, і воно можливе лише за умови взаємної згоди.
Станом на 12.05.2026 сторонами не досягнуто згоди щодо укладення мирової угоди, про що позивачем повідомлено суду, тому просив здійснювати розгляд справи по суті, а подальше відкладення засідання лише призведе до безпідставного затягування судового процесу.
Відповідно, наведеним спростовуються доводи ТОВ «ТЕРНОПІЛЬХЛІБПРОМ» про можливість врегулювання спору між сторонами, що є предметом розгляду у даній справі.
Однак, це не позбавляє сторони права на мирне врегулювання спору в майбутньому, адже відповідно до ст. 192 ГПК України, сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд на будь-якій стадії судового процесу. Крім того, мирова угода може бути укладена й на стадії виконання судового рішення та затверджена судом, який видав виконавчий документ.
Ухвалення судом рішення по суті 12.05.2026 не створює непереборних перешкод для подальшого примирення сторін, якщо вони досягнуть такої згоди.
Оскільки відповідач не навів поважних причин, які б об`єктивно перешкоджали представнику з`явитися в засідання, окрім посилань на неможливість забезпечити явку, відсутність доказів направлення відповідачу проєкту мирової угоди; пояснення представника позивача щодо незгоди на врегулювання спору, суд не вбачає підстав для перенесення розгляду справи по суті.
З урахуванням наведеного та керуючись принципами верховенства права та розумності строків розгляду справи, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання.
Матеріали справи містять вичерпний обсяг доказів, необхідних для вирішення спору по суті у даному судовому засіданні. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.233 ГПК України, суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
У судовому засіданні 12.05.2026 проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
3 липня 2023 року між Приватним підприємством «ЗАХІД-ХЛІБ-ЗБУТ-2002» як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕРНОПІЛЬХЛІБПРОМ» як Покупцем укладено договір поставки №010307 (далі - договір), відповідно до якого Постачальник зобов`язався в порядку та на умовах визначених договором, поставити (передати у власність) Покупцю продукцію, визначену цим договором (борошно житнє, борошно пшеничне, висівки пшеничні, далі – товар), а Покупець зобов`язався прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату (п.1.1. 1.2 договору).
Згідно з п.2.1 договору, товар постачається окремими партіями. Кількість та асортимент товару у кожній окремій партії визначається за усною домовленістю між сторонами та підтверджується видатковими накладними, які видаються Постачальником. 
Пунктом 3.1 договору визначено, що товар передається Постачальником відповідно до наданого Покупцем замовлення. Замовлення може здійснюватися усно, за допомогою засобів факсимільного та електронного зв`язку. Замовлення повинно бути надане Постачальнику не менше ніж за 7 календарних днів.
За умовами п.3.2 договору, кількість та асортимент товару, які надаються Покупцем у замовленні, можуть коригуватися сторонами відповідно до виробничих можливостей Постачальника та інших обставин.
Доставка товару здійснюється автотранспортом Постачальника, а Покупець забезпечує розвантаження товару в місці його доставки за власний рахунок (п.3.3, 3.7 договору).
Відповідно до п.3.4 договору перехід права власності та ризиків на товар з Постачальника на Покупця відбувається в момент відвантаження товару на складі Покупця.
Згідно з п.3.5 договору, передача товару від Постачальника Покупцю здійснюється за видатково-прибутковою накладною, яка має відповідати замовленню та в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість, узгоджену ціну товару та загальну вартість товару, що постачається.
За змістом пунктів 4.1, 4.2 договору, остаточна ціна товару вказується у видаткових накладних на товар.
Загальна вартість цього договору становить 3 000 000,00 грн (п.4.7 договору).
У п.4.4, 4.5 договору визначено, що оплата кожної окремої партії товару здійснюється шляхом перерахування коштів Покупцем на рахунок Постачальника протягом п`ятнадцяти календарних днів з моменту поставки товару.
В розділі 6 договору сторонами передбачено відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань. 
Так, згідно п.6.2 договору, у випадку прострочення оплати партії товару, Покупець сплачує Постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочення .
У п.6.3 договору, передбачено, що за невиконання Покупцем взятого на себе зобов`язання по оплаті партії товару понад чотирнадцять календарних днів із дня закінчення граничного терміну оплати, він додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від суми вартості поставленої партії товару.
Сплата неустойки (штрафу, пені) і відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням обов`язків, не звільняють Сторони від виконання зобов`язань за цим Договором, крім випадків, передбачених законодавством (п.6.4 договору).
Договір діяв з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2023 або до повного виконання сторонами всіх зобов`язань по цьому договору (п.9.1 договору).
Також умовами п.9.2 договору передбачено можливість його автоматичної пролонгації на один рік, якщо жодна із сторін не попередить іншу сторону про припинення його дії на протязі 30 календарних днів до закінчення строку дії договору.
Закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії (п.9.3 договору).
Матеріали справи не містять доказів звернення будь-якої сторони договору з заявою про припинення дії договору, відтак такий продовжено до 31.12.2024 та 31.12.2025.
Встановлено, що на виконання умов договору №010307 від 03.07.2023 позивачем на підставі видаткової накладної №480 від 04.11.2025 поставлено відповідачу борошно вищого ґатунку (8 т) та борошно першого ґатунку (8,52 т), загальною вартістю 242 792,00 грн, що також підтверджується товарно-транспортною накладною №4/04 від 04.11.2025 року; на підставі видаткової накладної №486 від 07.11.2025 поставлено 13,05 т борошна житнього обдирного, загальною вартістю 246 645,00 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною №2/07 від 07.11.2025; на підставі видаткової накладної №488 від 10.11.2025 поставлено 14т борошна першого ґатунку, загальною вартістю 204 400,00 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною №1/10 від 10.11.2025; на підставі видаткової накладної №490 від 10.11.2025 поставлено 16,48 т борошна вищого ґатунку, загальною вартістю 243 904,00 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною №3/10 від 10.11.2025; на підставі видаткової накладної №508 від 22.11.2025 поставлено 15,95 т борошна вищого ґатунку та 15,95 т борошна першого ґатунку, загальною вартістю 425 270,00 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною №1/22 від 22.11.2025; на підставі видаткової накладної №515 від 26.11.2025 поставлено 0,05 т висівок пшеничних екстра, загальною вартістю 375,00 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною №4/26 від 26.11.2025; на підставі видаткової накладної №538 від 06.12.2025 поставлено 7,9 т борошна вищого ґатунку, 4,46 т борошна першого ґатунку та 3,95 т борошна житнього обдирного, загальною вартістю 256 691,00 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною №1/06 від 06.12.2025; на підставі видаткової накладної №543 від 08.12.2025 поставлено 0,05 т висівок пшеничних екстра, загальною вартістю 375,00 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною №5/08 від 08.12.2025; на підставі видаткової накладної №557 від 12.12.2025 поставлено 4,32 т борошна вищого ґатунку, 4,6 т борошна першого ґатунку та 3,95 т борошна житнього обдирного, загальною вартістю 205 751,00 грн, що також підтверджується товарно-транспортною накладною №3/12 від 12.12.2025. Видаткові накладні, товарно-транспортні накладні підписано обома сторонами, а їх підписи скріплені відтисками печаток юридичних осіб без будь-яких заперечень чи зауважень щодо ціни та якості товару, а також обсягу поставки. Всього позивачем в період з 04.11.2025 по 12.12.2025 поставлено товару на загальну суму 1 826 203,00 грн, що не заперечується відповідачем.
ПП «ЗАХІД-ХЛІБ-ЗБУТ-2002» виписано та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних 9 податкових накладних, які підтверджують здійснення господарських операцій з постачання товару відповідачу, зокрема, податкові накладні: №4 від 04.11.2025 на суму 242 792,00 грн; №2 від 07.11.2025 на суму 246 645,00 грн; №1 від 10.11.2025 на суму 204 400,00 грн; №3 від 10.11.2025 на суму 243 904,00 грн; №1 від 22.11.2025 на суму 425 270,00 грн; №4 від 26.11.2025 на суму 375,00 грн; №1 від 06.12.2025 на суму 256 691,00 грн, №4 від 08.12.2025 на суму 375,00 грн; №2 від 12.12.2025 на суму 205 751,00 грн. Реєстрацію податкових накладних в ЄРПН підтверджено квитанціями №№9363669065, 9374936047, 9374889773, 9382770246, 9382724301, 9409223356, 9409043049, 9410879566.
Відповідно до підписаного сторонами Акту звірки розрахунків за період з 01.11.2025 по 03.02.2026 за вказаним договором поставлений відповідачу товар за період з 01.11.2025 по 03.02.2026 на суму 1 826 203,00 грн останнім оплачено частково в розмірі 1 066 000,00 грн, у зв`язку з чим станом на 03.02.2026 у відповідача існував борг в розмірі 760 203 грн.
Надіслану позивачем претензію №03/1 від 3 лютого 2026 року про сплату заборгованості та здійснених нарахувань за порушення грошового зобов`язання, відповідачем залишено без відповіді та задоволення. 
Наведені обставини послугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом з метою відновлення порушених майнових прав, заявивши до стягнення з відповідача 760 203,00 грн основного боргу та 5 920,37 грн інфляційних втрат (за грудень 2025 та січень 2026 року), 45 161,16 грн пені (з 8 грудня 2025 року по 26 лютого 2026 року) та 152 040,60 грн штрафу у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару згідно з п. 6.3 договору.
В ході розгляду справи відповідачем в добровільному порядку на підставі платіжної інструкції №309 від 20.04.2026 сплачено 760 203,00 грн боргу, тому в цій частині вимог судом закрито провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору (ухвала від 28 квітня 2026 року).
Відтак, предметом судового розгляду є позовні вимоги про стягнення з відповідача 5 920,37 грн інфляційних нарахувань, 45 161,16грн пені та 152 040,60грн штрафу (всього 203 122,13 грн), які позивач просить задоволити. 

Норми та джерела права, які застосовані судом при вирішенні спору.
За змістом ст.ст.11, 15, 16 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі та припинення дії, що порушує право.
Спірні правовідносини виникли внаслідок укладення сторонами у письмовій формі договору поставки товару, котрі регулюються нормами ст.712 Цивільного кодексу України, в силу яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із частиною 2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін. 
Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір поставки №010307 від 03.07.2023 є чинним, учасниками справи чи третіми особами його недійсність не оспорюється, відтак, договір підлягає виконанню обома сторонами.
Встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ст.526 ЦК України).
Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У силу вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З умов договору поставки № 010307 від 03.07.2023 слідує, що відповідач повинен здійснити оплату товару протягом п`ятнадцяти календарних днів з дати отримання товару (підписання видаткових накладних). Перехід права власності на товар до Покупця відбувається в момент відвантаження товару на складі Покупця (п.4.5, 3.4 договору)
Таким чином, кінцевим строком оплати товару, отриманого відповідачем 04.11.2025 на суму 242 792,00 грн згідно з видатковою накладною №480 є 19.11.2025 включно; кінцевим строком оплати товару, отриманого відповідачем 07.11.2025 на суму 246 645,00 грн згідно з видатковою накладною №486, є 22.11.2025 включно; кінцевим строком оплати товару, отриманого відповідачем 10.11.2025 на суму 204 400,00 грн згідно з видатковою накладною №488, є 25.11.2025 включно; кінцевим строком оплати товару, отриманого відповідачем 10.11.2025 на суму 243 904,00 грн згідно з видатковою накладною №490, є 25.11.2025 включно; кінцевим строком оплати товару, отриманого відповідачем 22.11.2025 на суму 425 270,00 грн згідно з видатковою накладною №508, є 07.12.2025 включно; кінцевим строком оплати товару, отриманого відповідачем 26.11.2025 на суму 375,00 грн згідно з видатковою накладною №515, є 11.12.2025 включно; кінцевим строком оплати товару, отриманого відповідачем 06.12.2025 на суму 256 691,00 грн згідно з видатковою накладною №538, є 21.12.2025 включно; кінцевим строком оплати товару, отриманого відповідачем 08.12.2025 на суму 375,00 грн згідно з видатковою накладною №543, є 23.12.2025 включно; кінцевим строком оплати товару, отриманого відповідачем 12.12.2025 на суму 205 751,00 грн згідно з видатковою накладною №557, є 27.12.2025 включно.
Однак, даний строк відповідачем порушено, відповідно, повного розрахунку не проведено, а сплачено лише частково кошти в розмірі 1 066 000,00 грн.
Відтак, станом на дату подання позову (26.02.2026) заборгованість склала: за видатковою накладною №508 від 22.11.2025 в розмірі 297 011,00 грн (з урахуванням часткової оплати в сумі 128 259,00 грн), за видатковою накладною №515 від 26.11.2025 - 375,00 грн, за видатковою накладною №538 від 06.12.2025 - 256 691,00 грн, за видатковою накладною №543 від 08.12.2025 - 375,00 грн, за видатковою накладною №557 від 12.12.2025 - 205 751,00 грн. Загальна сума основної заборгованості станом на 26.02.2026 становила 760 203,00 грн. Остаточний розрахунок за товар відповідачем здійснено лише 20.04.2026.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як вбачається з наведеного позивачем розрахунку інфляційних втрат в розмірі 5 920,37 грн, такі нарахування здійснено за період з грудня 2025 року по січень 2026 року, виходячи із сум заборгованості за кожною накладною окремо:
- 2 677,26 грн нараховано за період з 08.12.2025 по 26.02.2026, із суми боргу 297 011,00 грн згідно з видатковою накладною №508 від 22.11.2025;
- 3,38 грн нараховано за період з 12.12.2025 по 26.02.2026, виходячи із суми боргу 375,00 грн згідно з видатковою накладною №515 від 26.11.2025; 
- 1 796,84 грн нараховано за період з з 22.12.2025 по 26.02.2026, виходячи із суми боргу 256 691,00 грн згідно з видатковою накладною №538 від 06.12.2025
- нараховано 2,63 грн за період з 24.12.2025 по 26.02.2026, виходячи із суми боргу 375,00 грн згідно з видатковою накладною №543 від 08.12.2025;
- 1 440,26 грн нараховано за період з 28.12.2025 по 26.02.2026, виходячи із суми боргу 205 751,00 грн згідно з видатковою накладною №557 від 12.12.2025.
Перевіривши методику та правильність розрахунків позивача щодо нарахованих інфляційних втрат, враховуючи встановлений факт невиконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасного проведення розрахунку за товар у визначений договором строк, перевіривши вказані у розрахунках позивача суми прострочених зобов`язань, період нарахування, судом встановлено, що заявлені до стягнення інфляційні нарахування є вірними та обґрунтованими, відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення в розмірі 5 920,37 грн.
Щодо вимог про стягнення пені та штрафу, суд враховує наступне.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст.611 ЦК України)
Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Із системного аналізу положень ст.549 ЦК України випливає, що такі господарські санкції як штраф та пеня не є тотожними, а навпаки, хоча і є різновидами неустойки, проте є різними правовими категоріями. Штраф застосовується одноразово у випадку прострочення боржником виконання зобов`язання понад встановлений сторонами зобов`язання термін та може встановлюватися за будь-яке порушення, тоді як пеня має триваючий характер, тобто нараховується за певний проміжок часу, є видом відповідальності за невиконання, за загальним правилом, виключно грошового зобов`язання.
Отже, штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф - не залежить.
У разі порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що також узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить також і статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.09.2019 у справі №923/760/16, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17).
Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 1, 3).
Позивач, на підставі п. 6.2 договору, заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 45 161,16 грн, яка згідно з наданим розрахунком нарахована на суму заборгованості за кожною неоплаченою видатковою накладною у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, зокрема: пеня у розмірі 20 204,88 грн нарахована на суму боргу 297 011,00 грн за видатковою накладною №508 від 22.11.2025 за період з 08.12.2025 по 26.02.2026 (81 день); пеня у розмірі 24,24 грн нарахована на суму боргу 375,00 грн. за видатковою накладною №515 від 26.11.2025 за період з 12.12.2025 по 26.02.2026 (77 днів); пеня у розмірі 14 409,86 грн нарахована на суму боргу 256 691,00 грн за видатковою накладною №538 від 06.12.2025 за період з 22.12.2025 по 26.02.2026 (67 днів); пеня у розмірі 20,41 грн нарахована на суму боргу 375,00 грн за видатковою накладною №543 від 08.12.2025 за період з 24.12.2025 по 26.02.2026 (65 днів); пеня у розмірі 10 501,76 грн нарахована на суму боргу 205 751,00 грн за видатковою накладною №557 від 12.12.2025 за період з 28.12.2025 по 26.02.2026 (61 день).
Оцінивши доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог в частині нарахованої пені в розмірі 45 161,16 грн, враховуючи п. 6.2 договору поставки, суд встановив, що позивачем внаслідок допущення відповідачем прострочення оплати придбаного товару правомірно нараховано пеню, вірно визначено період її нарахування, а отже, вимоги про стягнення пені в розмірі 45 161,16 грн, є правомірними, тому підлягають до задоволення.
Окрім того, у пункті 6.3 договору сторони погодили, що у разі невиконання Покупцем зобов`язання з оплати партії товару понад чотирнадцять календарних днів із дня закінчення граничного терміну оплати, він додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20% від суми вартості поставленої та неоплаченої партії товару.
Враховуючи, загальний розмір основного боргу, за яким затримка в оплаті склала понад 14 днів, що становить 760 203,00 грн, законною та договірною є вимога про стягнення з відповідача штрафу, нарахованого згідно п.6.3 договору, у розмірі 152 040,60 грн (760 203х20%). Таким чином, заявлені позивачем вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. 

Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.
Відповідно до ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. 
Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Принципи змагальності сторін та диспозитивності відображені і в ст. 14, ч. 4 ст. 74 ГПК України, за змістом яких суд не може самостійно збирати докази, крім окремих визначених випадків.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).
Дослідивши подані позивачем докази, суд визнав їх належними, допустимими, достовірними, а також вірогідними і взаємозв`язаними у сукупності доказами в розумінні ст.86 Господарського процесуального кодексу України. На підставі цих доказів, з урахуванням встановлених обставин по справі та діючого законодавства, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача. В даному спорі подані позивачем докази відповідачем жодним чином не спростовані.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача 5 920грн 37 коп. інфляційних нарахувань, 45 161грн 16 коп. пені та 152 040грн 60 коп. штрафу.

Розподіл судових витрат.
Зважаючи на докази, подані на підтвердження понесених судових витрат, судові витрати у вигляді судового збору, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.2, 4, 13, 46, 73, 74, 80, 86, 123, 129, 219, 220, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України господарський суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРНОПІЛЬХЛІБПРОМ" (вулиця С. Будного, будинок 3, місто Тернопіль, ідентифікаційний код 30836947) на користь Приватного підприємства “ЗАХІД-ХЛІБ-ЗБУТ-2002” (вулиця Гайова, будинок 44 А, місто Тернопіль, ідентифікаційний код 31914381) – 5 920грн 37 коп. інфляційних нарахувань, 45 161грн 16 коп. пені 152 040грн 60 коп. штрафу та 3 046грн 83 коп. в повернення сплаченого судового збору. 
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.256 ГПК України). 
Повне рішення складено 14.05.2026.

Суддя Н.О. Андрусик