Справа № 602/378/26
Провадження № 2/602/354/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/заочне/
"16" червня 2026 р.        м. Ланівці
Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участі секретаря с/з Майхрук Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, –
в с т а н о в и в:
Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі у тексті також – КБ «ПРИВАТБАНК»або Банк, або позивач) через свого представника Ляра Д.Ю. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі у тексті також – позичальник або відповідач), у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що з метою отримання банківських послуг відповідач 12.01.2024 підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг №б/н та Паспорт споживчого кредиту, тим самим між сторонами був укладений кредитний договір. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт до 200 000,00 гривень. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав дві кредитні картки типу «Універсальна», із строком дії – 05/28 та 11/28 відповідно. Після отримання карток відповідач отримував кредитні кошти з власної ініціативи. У процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 25.03.2026 утворилась заборгованість у розмірі 31388,02 гривень, що складається з заборгованості за тілом кредита – 24493,86 грн та заборгованості за простроченими відсотками – 6894,16 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Також разом із заборгованістю за договором позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2 662,40 гривень.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, у встановлений строк відзив до суду не подав, причин ненадання відзиву суду не повідомив.
Ухвалою суду від 17.041.2026 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, виклик відповідача здійснювати через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16 червня 2026 року.
Представник позивача КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не прибув, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні підтримує повністю, не заперечує проти заочного вирішення справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив.
Ураховуючи те, що відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не з`явився у судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд дослідив та оцінив письмові пояснення позивача, що містяться у позовній заяві, інші матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини та дійшов наступних висновків.
Станом на 12.01.2024 КБ «ПРИВАТБАНК» був, і наразі є, державним банком, що підтверджується копіями виписки з ЄДР, окремих сторінок Статуту КБ «ПРИВАТБАНК», нова редакція якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №594 (в редакції постанови КМУ від 11.02.2025 №150), , а також Витягом з Державного реєстру банків від 12.12.2023 (а.с. 12 зворот-15).
12 січня 2024 року ОСОБА_1 власноруч, за допомогою планшета, підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг б/н (далі у тексті – Заява) та Паспорт споживчого кредиту з КБ «ПРИВАТБАНК»(далі у тексті – Паспорт), копії яких містяться у матеріалах справи (а.с. 26-44).
У пункті 8 Заяви зазначено, що підписанням цієї Заяви на підставі статті 634 ЦК України клієнт приєднується до відповідних розділів та підрозділів Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі у тексті – Умови), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: договір банківського рахунка, споживчого кредиту тощо.
У Заяві зазначені основні умови кредитування: тип кредиту – відновлювальна кредитна лінія, максимальний розмір кредитного ліміту 200 000,00 грн для карт «Універсальна», строк кредитування – 12 місяців з пролонгацією, мета отримання кредиту – споживчі цілі, спосіб надання кредиту – безготівковим шляхом (пункт 9.2 Заяви), а також процентна ставка відсотків річних – 42,0% для карт Універсальна, тип процентної ставки - фіксована (пункт 9.3 Заяви).
Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті КБ «ПРИВАТБАНК» (далі у тексті – Умови та правила) станом на дату підписання Заяви – 12.01.2024 (у редакції з 06.01.2024), і які згідно з підписаною відповідачем Заявою є складовою та невід`ємною частиною Кредитного договору, містять також умови кредитування, зокрема такі.
Строк кредиту – 12 місяців. При цьому сторони узгодили, що строк користування кредитом продовжується на кожні наступні 12 місяців, якщо щонайменше як за 30 календарних днів до дати повернення кредиту Банк не повідомить клієнта про припинення кредитування одним із наступних способів на розсуд Банку: смс-повідомлення на фінансовий номер телефону Клієнта; повідомлення на електронну пошту Клієнта; інформування у системі "Приват24"; шляхом направлення листа поштою та іншими каналами, у порядку, визначеному підрозділом 1.1.5 "Зміна та доповнення Умов та Правил надання банківських послуг" цього договору. Датою повернення кредиту є останній день календарного місяця строку договору з урахуванням умови про продовження строку договору (п.2.1.1.2.4. Умов та правил).
На підставі ст. 17 ЗУ «Про споживче кредитування» сторони узгодили, що в разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку передбаченому п. 2.1.1.3.1 договору, щонайменше на один календарний місяць, Банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за договором, в т.ч. щодо сплати пені, в повному обсязі. При цьому Банк у письмовій формі повідомляє клієнта про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушень, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені (пункт. 2.1.1.6.1 Умов та правил).
Договір починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє протягом 12 місяців, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір вважається продовженим на кожні наступні 12 місяців в разі, якщо за 30 днів до дати закінчення дії цього договору жодна із сторін не заявила про намір його розірвання. Банк може повідомити Клієнта про намір розірвання одним із передбачених у договорі способів: в письмовій формі, через встановлені засоби електронного звязку Банку та клієнта: Приват24, смс-повідомлення на останні відомі Банку номери телефонів, надані Банку при ідентифікації та актуалізації відомостей про Клієнта або іншими засобами, що дають змогу встановити дату направлення повідомлення. Клієнт може повідомляти Банк про намір розірвання договору в письмовій формі (п.2.1.1.9.1. Умов та правил).
Частиною першою статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно зі ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною другою статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .
Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Відповідно до частин третьої, шостої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, яка діяла станом на 22.07.2021) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін визначеним цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Таким чином, сторони уклали договір б/н від 12.01.2024, що є змішаним договором та містить елементи, зокрема, кредитного договору (далі у тексті – Кредитний договір).
На підставі укладеного Кредитного договору між його сторонами виникли кредитні правовідносини (щодо споживчого кредитування), які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування» та інших актів цивільного законодавства.
Банк зі своєї сторони належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу банківську послугу з кредитування шляхом встановлення йому кредитної лінії зі встановленим кредитним лімітом на кредитну картку.
Наведене вище підтверджується: 
- довідкою від 26.03.2026, згідно з якою ОСОБА_1 видано кредитні карти, тип «Універсальна»: № НОМЕР_1 від 12.01.2024 зі строком дії до травня 2028 року; № НОМЕР_2 від 11.09.2024 зі строком дії до листопада 2028 року (а.с. 25);
- довідкою від 26.03.2026 про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, зі змісту якої слідує, що 12.01.2024 відповідачу на підставі Кредитного договору було встановлено кредитний ліміт у розмірі 0 грн, який 30.08.2024 збільшено до 5000,00 грн та який у подальшому неодноразово змінювався (а.с. 18 зворот).
Факт користування кредитними коштами відповідачем підтверджується Випискою за договором № б/н за період 12.01.2024–26.03.2026 (а.с. 23-24), а також Розрахунком заборгованості за договором б/н від 12.01.2024, укладеним між ПриватБанком та клієнтом – ОСОБА_1 , станом на 25.03.2026 (а.с. 19-22).
Як свідчить зміст згаданих вище банківської виписки та розрахунку заборгованості відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором виконував несвоєчасно і не у повному обсязі.
Так, станом на 25.03.2026 заборгованість відповідача перед позивачем склала 31388,02 гривень, з яких: 24493,86 грн – заборгованість за тілом кредиту, 6894,16 грн – заборгованість за простроченими відсотками. Вказана заборгованість утворилася за період часу з 30.08.2024 по 25.03.2026.
Ураховуючи те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували належне виконання позичальником своїх зобов`язань перед Банком, то, з огляду на наведені вище докази, факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором у наведеному вище розмірі є встановленою судом.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами в сумі 6894,16 грн, то вони нараховані Банком в межах строку дії Кредитного договору та в розмірі, передбаченому договором.
Оскільки відповідачем не спростовано правильність нарахування відсотків за користування кредитом, не подано свого контррозрахунку, то в силу приписів статей 530, 629, 1048, 1054 ЦК України та з урахуванням принципів диспозитивності і змагальності, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Разом з тим, позовні вимоги Банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту є, на думку суду, необґрунтованими з наступних міркувань.
Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 1054 особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються Законом України «Про споживче кредитування» від 16.11.2016 № 1734-VIII (далі у тексті – Закон №1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року.
Пунктом 5 частини першої статті 12 Закону №1734-VIII встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається, серед іншого, строк, на який надається кредит.
Підписавши Заяву та Паспорт сторони погодили як строк кредиту, так і строк дії Кредитного договору, - 12 місяців, які щоразу продовжуються на наступні 12 місяців, якщо сторони не вчинятимуть дій, спрямованих на припинення кредитування (п.2.1.1.2.4. Умов), або на розірвання договору (п.2.1.1.9.1. Умов).
Суд встановив, що сторони здійснювали свої права та виконували обов`язки, передбачені Кредитним договором у період часу, починаючи від дати його укладення (12.01.2024) і до 25.03.2026. У цей період відповідач користувалася кредитними коштами, частково сплачував проценти за користування кредитом. Зі своєї сторони, у цей же період, Банк приймав оплати за Кредитним договором від відповідача та нараховував проценти за користування кредитом. Наведене підтверджується банківською випискою по рахунку та розрахунком заборгованості за Кредитним договором.
Ураховуючи наведене вище, за відсутності у матеріалах справи доказів про вчинення Банком чи відповідачем дій передбачених п.2.1.1.2.4 та п.2.1.1.9.1 Умов, спрямованих на його припинення та/або розірвання договору, суд вважає встановленою ту обставину, що Кредитний договір пролонговувався у встановленому ним порядку та є чинним на день звернення позивачем до суду із позовною вимогою до відповідача.
Частиною четвертою статті 16 Закону №1734-VIII (у редакції, чинній на час укладення та виконання Кредитного договору) передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, наведеного у постанові ВП ВС від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».
Також у згаданій постанові ВП ВС зазначила, що «звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.».
Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року аналогічні положення передбачені частиною четвертою статті 16 Закону №1734-VIII, суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19), є релевантною для встановлених у цій справі правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору.
Отже, починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини четвертої статті 16 Закону №1734-VIII, якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Аналогічні висновки щодо застосування норми статті 16 Закону №1734-VIII викладено у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі №755/11307/17 (провадження №61-14700св21) та від 22 жовтня 2025 року у справі №766/2926/23 (провадження № 61-2757св25).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд звертає увагу на те, що кредит надано Банком позичальнику на споживчі цілі, а умовами Кредитного договору (п. 2.1.1.6.1 Умов) передбачено порядок дій Банку у разі реалізації ним свого права на дострокове стягнення кредитної заборгованості, з покликанням на положення Закону №1734-VIII.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
У матеріалах справи відсутні докази того, що Банк надсилав відповідачу письмове повідомлення про дострокове погашення кредитної заборгованості, а відповідач її отримував, а відтак відсутні підстави стверджувати, що позивач виконав вимоги ч. 4 ст. 16 Закону №1734-VIII, якою врегульовано порядок дострокового погашення споживчого кредиту.
Таким чином, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами ті обставини, що строк виконання кредитного зобов`язання змінено у встановленому законом порядку і що у відповідача виник обов`язок достроково повернути кредитні кошти, то суд дійшов висновку про те, що права позивача в частині повернення частини кредиту, строк сплати якого станом на дату подання позову не настав, не порушені, а тому позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 щодо дострокового стягнення суми заборгованості за тілом кредиту є передчасними, а відтак, задоволенню не підлягають.
Отже, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором за нарахованими процентами – 6 894,16 грн за період часу з 12.01.2024 до 25.03.2026. 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2662,40 гривень згідно платіжної інструкції № ZZ421B2IZA від 31.03.2026 (а.с. 1).
Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 21,96% від заявленої суми, то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 584,66 грн (2 662,40 грн х 21,96/100).
На підставі наведеного вище, керуючись статтями 12, 13, 80, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 272, 263, 273, 279-282, 354, 355 ЦПК України, суд –
у х в а л и в:
1. Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 12.01.2024 у розмірі 6894,16 грн (шість тисяч вісімсот дев`яносто чотири гривні 16 копійок).
3. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 584,66 грн (п`ятсот вісімдесят чотири гривні 66 копійок). 
Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
УЧАСНИКИ СПРАВИ:
ПОЗИВАЧ: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження – вул. Грушевського, буд. 1 Д, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 14360570.
ВІДПОВІДАЧ:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання – АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Суддя:	  	В.  НАУМЧУК