УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 296/5912/24
провадження № 51-1476 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
перевіривши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року,

установив:

Корольовський районний суд м. Житомира вироком від 25 лютого 2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудив за частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн.
Постановив задовольнити цивільний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди. Стягнув з ОСОБА_5 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області майнову шкоду в розмірі 40 287,23 грн.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5  засуджено за те, що вонав період часу з 24 листопада 2022 року по 28 березня 2024 року, діючи умисно та цілеспрямовано, за попередньою змовою з особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, як пособником вчинюваного кримінального правопорушення, шляхом обману заволоділи грошовими коштами Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на загальну суму 40287,23 грн, чим спричинили матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Житомирськийапеляційний суд ухвалою від 09 лютого 2026 року апеляційну скаргу зі змінами захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_5 - без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та закриття кримінального провадження на підставі статті 48 КК, у зв`язку із зміною обстановки. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що суд, відмовляючи у закритті кримінального провадження, проігнорував той факт, що на момент судового розгляду діяння або особа втратили суспільну небезпечність. Вказує, що в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження на підставі статті 48 КК, у якому зазначалося, що    ОСОБА_5 , визнає свою вину повністю, щиро розкаялась та відповідно до квитанції від 26 січня 2026 року повернула на рахунок Пенсійного фонду України неправомірно отримані 40 287 грн, змінила місце реєстрації з с. Тепениця Олевського району на інший населений пункт, тобто, як вважає захисник, усунула передумови для можливості в майбутньому вчинити аналогічний злочин. Стверджує, що він звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що в діючому законодавстві відбулися суттєві зміни про виплату відповідної пенсії лише тим, хто дійсно жив в зоні відчуження з 1986 по 1993 рік (Закон України «Про державний бюджет України на 2025 рік» та Закон України «Про державний бюджет України на 2026 рік»), а   ОСОБА_5 до даної категорії громадян не відноситься.
Крім того, захисник посилається на те, що під час вирішення питання щодо звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , він просив врахувати її вік, отримання пенсії як єдиного доходу, допомогу матері, яка має більш похилий вік, допомогу силам оборони України та постійне зайняття    ОСОБА_5 допомогою ЗСУ на волонтерських засадах, за що нагороджена грамотою міського голови м. Олевська, а також те, що вона з 2007 року по 2016 рік створила прийомну сім`ю для неповнолітньої ОСОБА_6 та має відзнаки місцевої влади. ОСОБА_5 до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягалася, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебувала.
З огляду на зазначене, захисник вважає, що є підстави для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за частиною другою статті 190 КК. При цьому стверджує, що суд апеляційної інстанції взагалі не розглянув клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження та не прийняв щодо нього жодного процесуального рішення, розцінюючи останнє як доповнення до апеляційної скарги, а в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали відсутні будь-які доводи щодо обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про закриття кримінального провадження в зв`язку зі зміною обстановки. 
Водночас, на думку захисника, суд першої інстанції хоч і розглянув клопотання про закриття кримінального провадження, але необґрунтовано ухвалою відмовив у його задоволенні, не навівши аналізу наданих стороною захисту даних про те, що    ОСОБА_5 перестала бути суспільно небезпечною особою, що є порушенням статті 372 КПК. При цьому вказує, що суд апеляційної інстанції взагалі процесуально проігнорував доводи захисту та нові докази щодо застосування статті 48 КК.
Посилається на правові висновки, які містяться в постановах Верховного Суду від 06 грудня 2023 року (справа № 715/396/23, провадження № 51-3975км23), від 17 квітня 2025 року (справа № 695/1780/24, провадження № 51-469км25), від 20 листопада 2024 року (справа № 754/15954/20), від 30 січня 2025 року (справа №757/72925/17-к), від 12 лютого 2025 року (справа №758/6166/22), від 09 квітня 2025 року (справа № 761/41888/17), від 22 травня 2025 року (справа № 709/2049/17), від 11 грудня 2025 року (справа №757/40360/20-к).
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі захисника, та надані до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Статтею 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК, та кваліфікацію її дій у касаційній скарзі захисник не оспорює та не заперечує. 
Відповідно до статті 48 КК, особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Вказана норма передбачає дві окремі самостійні умови для звільнення особи від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки - коли вчинене особою діяння втратило ознаки суспільної небезпечності, або коли ця особа перестала бути суспільно небезпечною.
Особу може бути визнано такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового злочину. Такі зміни умов життєдіяльності особи повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь. У результаті таких змін у житті істотно змінюється морально-юридична оцінка особи, у зв`язку з чим втрачається доцільність застосування до неї заходів кримінально-правового впливу.
Збереження суспільної небезпечності вчиненого злочину на момент розгляду справи у суді не перешкоджає застосуванню статті 48 КК у разі, коли у зв`язку зі зміною обстановки особа, яка вчинила злочин, перестала бути суспільно небезпечною.
Водночас, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 48 КК - це право, а не обов`язок суду, який вирішує це питання.
Доводи захисника щодо звільнення  ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки були предметом перевірки апеляційного суду.
Так, згідно змісту оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, встановив, що  ОСОБА_5 раніше не судима, обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 190 КК, збитки завдані кримінальним правопорушенням відшкодовано після постановлення вироку, змінила місце реєстрації. 
Разом з тим, апеляційний суд зазначив у своєму рішенні про невстановлення та ненадання стороною захисту переконливих підстав, які б вказували на те, що сама ОСОБА_5 та обстановка навколо неї зазнали таких змін, що робить маловірогідним вчинення нею нового тотожного або однорідного кримінального правопорушення, а також те, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним та остання перестала бути суспільно небезпечною особою.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції не вбачав причин для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі статті 48 КК та закриття кримінального провадження стосовно неї.
Крім того, апеляційний суд звернув увагу на те, що захисник, при вирішенні питання про звільнення від кримінальної відповідальності, просив врахувати дані, які характеризують ОСОБА_5 , зокрема, її вік, єдине джерело доходу - пенсію, наявність матері похилого віку, допомогу ЗСУ, створення прийомної сім`ї, нагородження грамотами, добровільне відшкодування шкоди. При цьому, цей суд вважав, що наведені дані можуть слугувати обставинами, які пом`якшують покарання, але ніяким чином не підтверджують втрату діяння ОСОБА_5 суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки та визнанням її такою, що перестала бути суспільно небезпечною внаслідок зміни обстановки.
Отже, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, встановив законність вказаного вироку та належним чином вмотивував своє рішення щодо неможливості застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності до засудженої у зв`язку із зміною обстановки.
Таким чином, доводи захисника про те, що апеляційний суд взагалі проігнорував доводи захисту щодо застосування статті 48 КК, є неспроможними.
Водночас в касаційній скарзі захисника також не наведено таких обставин, які б свідчили про зміну обстановки та неможливість вчинення ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення.
Посилання захисника на постанови Верховного Суду від 06 грудня 2023 року (справа № 715/396/23, провадження № 51-3975км23), від 17 квітня 2025 року (справа № 695/1780/24, провадження № 51-469км25), від 20 листопада 2024 року (справа № 754/15954/20), від 30 січня 2025 року (справа №757/72925/17-к), від 12 лютого 2025 року (справа №758/6166/22), від 09 квітня 2025 року (справа № 761/41888/17), від 22 травня 2025 року (справа № 709/2049/17), від 11 грудня 2025 року (справа №757/40360/20-к) не є релевантними, оскільки обставини у цих провадженнях та у цьому кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 не є аналогічними.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК, а висновки про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення належним чином мотивовані. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Отже, зі змісту касаційної скарги захисника не вбачається таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовними підставами для скасування судових рішень.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірити їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги і наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального Кодексу України, Верховний Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2025 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 09 лютого 2026 року відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3