Справа № 168/529/26
Провадження № 1-кп/168/93/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У КР А Ї Н И 

29 червня 2026 року сел. Стара Вижівка
Старовижівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря с/з - ОСОБА_2 
прокурора – ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого - ОСОБА_4 та його захисника –адвоката ОСОБА_5 ,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Стара Вижівка Волинської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026030570000169 від 01 червня 2026 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця, військова частина НОМЕР_1 у військовому званні "старший сержант", раніше не судимого, що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 статті 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Обставини вчинення кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 солдата, обвинуваченого ОСОБА_4 зарахували до списків вказаної військової частини.
Будучи військовослужбовцем, обвинувачений ОСОБА_4 відповідно до вимог статей 9, 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків,виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Однак, обвинувачений ОСОБА_4 , діяв всупереч вищевказаних вимог чинного законодавства та пункту 1 Додатку № 1, затвердженогопостановою Верховної Ради України «Про право власності намайно» від 17 червня 1992 року № 2471-XII, підпунктів 2, 9 та 15 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, пунктів 2.1, 8.9 та 9.2 Інструкції про порядок виготовлення,придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної,пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них , а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 21 серпня 1998 № 622. Обвинувачений ОСОБА_4 орієнтовно у квітні-травні 2024 року,у денну пору доби (більш точної дати та часу досудовим та судовим розслідуванням не встановлено) реалізував свій злочинний умисел, спрямований на незаконне, тобто без передбаченого законом дозволу, придбання, носіння та зберігання бойових припасів. Бо останній перебував в зоні проведення бойових дій за адресою: с. Дружківка Краматорського району Донецької область, точного місця не встановлено, виявив паперові пачки та магазин до автомата Калашникова з патронами калібру 5,45 мм в загальній кількості 70 штук, які помістив у свій речовий рюкзак. Чим придбав вказані боєприпаси, які того ж дня переніс за місцем свого тимчасового проживання в с. Дружківка Краматорського району Донецької області, більш точної адреси не встановили. На цьому ж місці обвинувачений ОСОБА_4 незаконно їх зберігав без передбаченого законом дозволу.
Після цього, останній продовжив свої злочинні дії. Бо у квітні-травні 2024 року (більш точної дати та часу досудовим судовим розслідуванням не встановили), обвинувачений ОСОБА_4 за допомогою громадського та залізничного транспорту, у власному речовому рюкзаку, перевіз дані боєприпаси за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Чим вчинив перевезення вказаних боєприпасів, де помістив їх до будинку та літньої кухні та в подальшому незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу, до моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції. А саме до моменту проведення огляду місця події від 01 червня 2026 року.
Згідно висновку судової експертизи зброї №СЕ-19/103-26/7057-БЛ
від 05 червня 2026 року надані на дослідження 70 патронів, які виявлені та
вилучені в ході проведення огляду місця події 01 червня 2026 року, за адресою: АДРЕСА_1 ,належать до бойових боєприпасів і є проміжними патронами калібру 5,45x39 мм. Патрони виготовлені промисловим способом, для стрільби придатні.
Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 263 КК України за ознаками: придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Окрім того, обвинувачений, ОСОБА_4 діяв всупереч вимог чинного законодавства та пункту "а" Додатку №2, затвердженого пунктом 1 Постанови Верховної Ради України "Про право власності на окремі види майна"від 17червня 1992 року № 2471-XII, пункту 2, пункту 9 "Положення про дозвільну систему", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, пунктів 2.1, 8.1, 9.3, 9.18 Інструкції "Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної,холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21серпня1998 року № 622. Тоді ж, обвинувачений ОСОБА_4 , орієнтовно у квітні-травні 2024 року,у денну пору доби( більш точної дати та часу досудовим та судовим розслідуванням не встановили) перебував в зоні проведення бойових дій за адресою: село Дружківка Краматорського району Донецької області, більш точного місця не встановили. Останній знайшов військовий багнет-ніж до автомата АК-74, який того ж дня переніс за місцем свого тимчасового проживання в с. Дружківка Краматорського району Донецької області. Більш 
точної адреси не встановили. Тоді ж, обвинувачений ОСОБА_4 військовий багнет-ніж до автомата АК-74 помістив у свій речовий рюкзак, з метою його подальшого носіння без законом дозволу.
Обвинувачений ОСОБА_4 реалізував свій злочинний умисел, у квітні-травні 2024 року (більш точної дати та часу досудовим та судовим розслідуванням не встановили). Останній за допомогою громадського та залізничного транспорту, у власному речовому рюкзаку перевіз багнет-ніж до місця свого проживання за адресою : АДРЕСА_1 . Після чого обвинувачений ОСОБА_4 зберігав його до моменту його виявлення працівниками поліції, а саме до моменту проведення огляду місця події 01 червня 2026 року.
Згідно висновку судової експертизи зброї № СЕ-19/103-26/7058-ХЗ від 08 червня 2026 року наданий на дослідження багнет, який вилучений 01 червня 2026 року ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , належить до короткоклинкової холодної зброї, колючої дії і є військовим (бойовим) багнетом, зразка 1989 року до автомата АК-74.
Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Таким чином, встановлені достатні підстави вважати винним обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 263 КК України за ознаками: носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу.
Досліджені під час судового розгляду докази винуватості.
Відповідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення ОСОБА_4 відповідно до обвинувального акту.
Позиція прокурора.
Прокурор в судовому засіданні підтримав обвинувачення згідно обвинувального акту.
Позиція обвинуваченого та його захисника.
Обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі. Не заперечував факту вчинення кримінальних правопорушень при вищенаведених обставинах. Обвинувачений розуміє суспільну небезпечність своєї поведінки та пообіцяв виправитися. Просив суворо його не карати. При цьому обвинувачений обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він розумів, що знайдені ним предмети відносяться до категорії бойових припасів та їх зберігання заборонено
Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник- адвокат ОСОБА_5 звернулися до суду з клопотанням допустити по справі застосування положень частини 3 статті 349 КПК України, оскільки обвинувачений повністю розуміє весь обсяг пред`явлених обвинувачень, в повному обсязі та беззастережно визнає свою провину у скоєнні зазначених злочинів, та вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх, а також допитувати інших осіб, немає ніякої необхідності.
Оцінка Суду.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 КПК України суд, вважав за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечували всі учасники судового провадження, які пояснили, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, у відповідності до вимог частини 3 статті 349 КПК України, визнав можливим обмежитися лише допитом обвинуваченого та з`ясуванням даних про його особу. При цьому судом обвинуваченому та іншим учасникам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. На підставі вищезазначеного, оцінюючи обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026030570000169 від 01 червня 2026 року, відомостей наданих сторонами у судовому засіданні, суд погоджується із кваліфікацією кримінальних правопорушень органом досудового слідства та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених частинами 1,2 статті 263 КК України, тобто придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу та носіння іншої холодної зброї без передбаченого законом дозволу є доведеною в повному обсязі.
Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; та інші обставини.
Обов`язок доказування, обставин зазначених у статті 91 КПК України, покладається на прокурора.
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Ретельно дослідивши в повному обсязі й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, надавши їм правову оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд прийшов до висновку, що вони в своїй сукупності та взаємозв`язку узгоджуються між собою та є допустимими і достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених частинами 1,2 статті 263 КК України.
Щодо призначення міри покарання.
Прокурор ОСОБА_3 судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доводиться матеріалами справи. Просив визнати ОСОБА_4 винним та призначити йому покарання: за частиною 1 статті 263 КК України - 4 роки позбавлення волі; за частиною 2 статті 263 КК України – штраф у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 17 000,00 грн. На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання шляхом поглинання менш судового покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Щодо можливості застосувати статтю 75 КК України – поклався на розсуд суду.
Ареш, накладений ухвалою від 05 червня 2026 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області про накладення арешту на майно, – скасувати. Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України. Цивільний позов не заявлявся. Шкода не завдана. Витрати на залучення експертів у розмірі 5776,32 грн. покласти на обвинуваченого. Запобіжний захід не обирався.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник – адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просили суд суворо не карати і призначити обвинуваченому мінімальне покарання по обох статтях. Адвокат ОСОБА_5 просив суд призначити за частиною 1 статті 263 КК України – 3 роки позбавлення волі. За частиною 2 статті 263 КК України – штраф 1000 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 17 000,00 грн. На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання шляхом поглинання менш судового покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Застосувати статтю 75 КК України з призначенням іспитового строку – 1 рік. 
Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 263 та частиною 2 статті 263 КК України, виходячи з положень частин 4,5 статті 12 КК України, віднесено законом до тяжких злочинів та нетяжких злочинів.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, має на утриманні неповнолітню дитину, оформлює собі статус особи з інвалідністю.
Обставини, які обтяжують покарання, згідно статті 67 КК України, відсутні.
Суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», громадянином України, вчинив кримінальні правопорушення, що відноситься до тяжких та нетяжких злочинів, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, посткримінальну законослухняну поведінку, а також позицію прокурора, суд доходить висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 не є особою суспільно небезпечною, яка підлягає ізоляції від суспільства.
Призначаючи покарання, суд керується положеннями статті 65 КК України, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, у сукупності із даними, що позитивно характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його відношення до скоєного злочину та вважає, що покарання треба визначити в межах санкції частин 1 та 2 статті 263 КК України. А саме : за частиною 1 статті 263 КК України - 3 роки позбавлення волі; за частиною 2 статті 263 КК України – штраф в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн. 
На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі шляхом поглинання менш судового покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
У частині 2 статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Щодо застосування при призначенні покарання положень статті 75 КК України, то це не може бути перешкодою для застосування судом при призначенні покарання положень вказаної норми кримінального закону. Крім того, суд враховує, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідно до вимог частини 1 статті 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно пункту 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (частина 3 статті 75 КК України).
Окрім зазначеного вище суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжкий та нетяжкий злочини.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Врахувавши в сукупності наведені вище обставини злочину, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд доходить висновку про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства із застосуванням положень статті 75 КК України, тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною 1 статті 76 КК України, які будуть достатні для забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 та виконуватимуть виховну та превентивну функцію.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
При цьому підстав для застосування статті 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд не вбачає.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.
Щодо запобіжного заходу.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався. Підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.
Вирішення питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.
Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до вимог глави 8 Розділу І КПК України.
Цивільний позов по справі не заявлявся. Процесуальні витрати по справі становлять: 
- за проведення судової експертизи зброї за експертною спеціальністю 3.1 «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї» 2888,16 гривень (висновок експерта № СЕ-19/103-26/7057-БЛ від 08 червня 2026 року;
- за проведення судової експертизи зброї за експертною спеціальністю 3.3 «Дослідження холодної зброї» — 2888,16 гривень (висновок експерта № СЕ-19/103-26/7058-ХЗ від 08 червня 2026 року; А всього витрати на залучення експертів становлять у розмірі 5776,32 грн.,які покласти на обвинуваченого та стягнути на користь держави.
Питання щодо речових доказів судом вирішити в порядку вимог статті 100 КПК України.
Ухвалою від 05 червня 2026 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області про накладення арешту на майно,якою наклали арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування на тимчасово вилучене майно, а саме 70 предметів, зовні схожих на набої, калібру 5,45 мм, які поміщено до спеціального пакета NPU5015738; предмет, зовні схожий на магазин до автоматичної зброї, який поміщено до спеціального пакета PSP1189000; предмет, зовні схожий на штик–ніж, який поміщено до спеціального пакета RAW0159001; два предмети, зовні схожі на акумуляторні батареї з маркувальними позначеннями «Генерал черешня АКБ 12.000 МАН – 6S3P LI-ION P45B» та «ZXZN – 7500 mAH – 6SIP 100C», які поміщено до спеціального пакета RAW0159002.
Накладений арешт ухвалою від 05 червня 2026 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області підлягає скасуванню відповідно до частини 4 статті 174 КПК України.
Арештоване майно –70 предметів, зовні схожих на набої, калібру 5,45 мм, які поміщено до спеціального пакета NPU5015738; предмет, зовні схожий на магазин до автоматичної зброї, який поміщено до спеціального пакета PSP1189000; предмет, зовні схожий на штик–ніж, який поміщено до спеціального пакета RAW0159001; два предмети, зовні схожі на акумуляторні батареї з маркувальними позначеннями «Генерал черешня АКБ 12.000 МАН – 6S3P LI-ION P45B» та «ZXZN – 7500 mAH – 6SIP 100C», які поміщено до спеціального пакета RAW0159002, - знищити.
На підставі викладеного, 
керуючись статтями 50, 53, 63, 65, 75, 76, 263 КК України, 
статтями 100, 174, 349, 367-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України,
суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4  визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1,2 статті 263 КК України і призначити йому покарання:
- за частиною 1 статті 263 КК України - 3 роки позбавлення волі;
- за частиною 2 статті 263 КК України – штраф в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень. 
На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання шляхом поглинання менш судового покарання більш суворим покаранням, остаточно  ОСОБА_4  призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити  ОСОБА_4  від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.
На підставі частин 1, 2 статті 76 КК України покласти на  ОСОБА_4  такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем проживання  ОСОБА_4 
Початок іспитового строку  ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.
Роз`яснити про те, що якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Відповідно до частини 4 статті 76 КК України, на період проходження військової служби контроль за поведінкою  ОСОБА_4 , який звільнений від відбування покарання з випробуванням, здійснюється командиром військової частини, в якій останній проходить службу, а після звільнення з військової служби уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання.
Накладений ухвалою від 05 червня 2026 року слідчого судді Ратнівського районного суду Волинської області арешт на майно відповідно до частини 4 статті 174 КПК України - скасувати.
Арештоване майно –70 предметів, зовні схожих на набої, калібру 5,45 мм, які поміщено до спеціального пакета NPU5015738; предмет, зовні схожий на магазин до автоматичної зброї, який поміщено до спеціального пакета PSP1189000; предмет, зовні схожий на штик–ніж, який поміщено до спеціального пакета RAW0159001; два предмети, зовні схожі на акумуляторні батареї з маркувальними позначеннями «Генерал черешня АКБ 12.000 МАН – 6S3P LI-ION P45B» та «ZXZN – 7500 mAH – 6SIP 100C», які поміщено до спеціального пакета RAW0159002, - знищити.
DVD-диск – залишити в матеріалах справи.
Запобіжний захід щодо  ОСОБА_4  не застосовувався.
Цивільний позов не заявлено, кримінальним правопорушенням не заподіяно матеріальних збитків, шкоди державі не завдано.
Судові витрати : 
- за проведення судової експертизи зброї за експертною спеціальністю 3.1 «Балістичне дослідження вогнепальної зброї та бойових припасів до неї» 2 888,16 ( дві тисячі вісімсот вісімдесят вісім гривень 16 копійок) гривень (висновок експерта № СЕ-19/103-26/7057-БЛ від 08 червня 2026 року;
- за проведення судової експертизи зброї за експертною спеціальністю 3.3 «Дослідження холодної зброї» — 2888,16 грн. ( дві тисячі вісімсот вісімдесят вісім гривень шістнадцять копійок) гривень (висновок експерта № СЕ-19/103-26/7058-ХЗ від 08 червня 2026 року; А всього витрати на залучення експертів у розмірі 5776,32 грн.(п`ять тисяч сімсот сімдесят шість гривень тридцять дві копійки) гривень, стягнути з  ОСОБА_4  на користь держави.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляції через Старовижівський районний суд Волинської області до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням особливостей передбачених статтею 394 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Оскарження в апеляційному порядку вироку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України не допускається.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення вироку.

Суддя	  	ОСОБА_1