Справа №216/4167/23
провадження 3-в/216/12/26

ПОСТАНОВА
іменем України

15 червня 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Кузнецов Р.О., розглянувши матеріали клопотання Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області про вирішення питань, зв`язаних з виконанням постанови у справі про адміністративне правопорушення,- 

ВСТАНОВИВ:

До Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області про вирішення питань, зв`язаних з виконанням постанови Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2023 про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту строком п`ятнадцять діб з позбавленням права керування транспортними засобами строком десять років без конфіскації транспортного засобу, за вчинення правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування клопотання зазначено, що неодноразовими виїздами за адресою фактичного проживання порушника встановити місце перебування ОСОБА_1 та виконати вищевказану постанову не виявилось можливим, у зв`язку з цим просить вирішити питання в порядку ст.ст. 304, 305 КУпАП та звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення у зв`язку із закінченням строку давності виконання постанови. 
Дослідивши клопотання та матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2023 у справі №216/4167/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком п`ятнадцять діб з позбавленням права керування транспортними засобами строком десять років без конфіскації транспортного засобу. Стягнуто з порушника судовий збір.
10.08.2023 копію постанови направлено до полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції, Центрально-Міського відділу ДВС у м. Кривому Розі та Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області для подальшого виконання.
У клопотанні зазначено, що вжитими співробітниками Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області заходами встановити фактичне місце проживання чи перебування ОСОБА_1 та виконати вищевказану постанову не виявилось можливим, зокрема, неодноразовими виходами працівників поліції за адресою місця проживання правопорушника, зазначеною у постанові, встановлено, що останній там не проживає.
Так, порядок та процедура виконання постанов про накладення усіх видів адміністративних стягнень регламентується розділом V КУпАП, глава 25 якого містить основні (загальні) положення, а принцип обов`язковості виконання таких постанов для державних і громадських органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян закріплений у ст. 298 цього Кодексу.
Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України, і звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч. 1, 4 ст. 299 КУпАП), а згідно з ч.ч. 1-2 ст. 300 цього Кодексу така постанова виконується уповноваженим на те органом у порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами України. Орган НП забезпечує виконання постанови про адміністративний арешт у порядку, встановленому законами України. При цьому, навпаки, не підлягає виконанню постанова, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги, а у разі відстрочки виконання відповідно до ст. 301 КУпАП перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки (ч. 1 ст. 303).
Як передбачено статтею 325-1 КУпАП постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді суспільно корисних робіт надсилається на виконання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, не пізніше дня, наступного за днем набрання постановою законної сили; виконання стягнення у вигляді суспільно корисних робіт здійснюється шляхом залучення порушників до суспільно корисної праці, вид якої визначається відповідним органом місцевого самоврядування; за виконання суспільно корисних робіт порушнику нараховується плата за виконану ним роботу. Оплата праці здійснюється погодинно за фактично відпрацьований час у розмірі не меншому, ніж встановлений законом мінімальний розмір оплати праці.
Відповідно до ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Між тим, на національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5 рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).
Цей висновок об`єктивно узгоджується і з судовою практикою ЄСПЛ, який неодноразово у своїх рішеннях вказував, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності (рішення від 28.03.2000 у справі «Барановський проти Польщі» (Baranowski v. Poland), заява №28358/95). ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), п. 33, Reports 1996-V), а у справі «Солдатенко проти України» (Soldatenko v. Ukraine), заява № 2440/07) зазначив, «встановлюючи, що будь-яке позбавлення свободи має здійснюватися «відповідно до процедури, встановленої законом», п. 1 ст. 5 не просто відсилає до національного закону... він також стосується «якості закону», вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права... При цьому «якість закону» означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість позбавлення свободи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні – для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля» (п. 111, рішення від 23.10.2008).
Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаного законодавства України, правової позиції ЄСПЛ, який за певних умов поширює стандарти Конвенції для кримінального провадження на справи про адміністративні правопорушення (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява №17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява №16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява №7460/03), враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (ст. 3 Основного Закону) та який знайшов своє закріплення у судовій практиці КСУ, ВСУ, ВС і прецедентних рішеннях ЄСПЛ, суд приходить до переконання, що зазначена справа про адміністративне правопорушення, щодо накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді адміністративного арешту, для цілей ст. 6 Конвенції, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема КК, яка регламентує подібні відносини. 
Такою нормою у КК є ст. 80, яка регламентує звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Згідно з ч. 1 цієї статті особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі; 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин; 5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину (ч. 3 і 4 ст. 80 КК).
Враховуючи наведене, вважаю, що відповідно до принципу верховенства права давність виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту у справах про адміністративні правопорушення не може тривати довше, ніж давність виконання обвинувального вироку суду у кримінальному праві, у якому особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом 2 років – у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі (яким і є адміністративний арешт п. 7 ч. 1 ст. 24, 32 КУпАП).
Таким чином, системний аналіз положень КУпАП у поєднанні з вказаним законодавством і судовою практикою, дають підстави вважати, що строк давності виконання постанови судді про накладення стягнення у виді адміністративного арешту повинен розпочинатися з дня набрання цим судовим рішення законної сили, тобто через 10 днів з дня його винесення і в усякому разі не перевищувати 2-х років.
На підставі викладеного, вважаю за необхідне звільнити ОСОБА_1 від відбування адміністративного стягнення, накладеного постановою судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2023.
Керуючись ст. 294, 304 КУпАП України,–

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області про вирішення питань, зв`язаних з виконанням постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту строком п`ятнадцять діб, накладеного постановою судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.07.2023 за ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із закінченням строку давності виконання судового рішення. 
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя        Р.О.КУЗНЕЦОВ