ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року

м. Київ

cправа № 911/2586/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Кондратова І.Д., Мамалуй О.О., 

за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.

та представників
Прокурора: Єреп В.В.
Позивача : не з`явився
Відповідача -1 : Серебряник О.О.
Відповідача -2 : не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026
(головуючий - Яценко О.В., судді Сибіга О.М., Алданова С.О.)
та рішення Господарського суду Київської області від 11.02.2025
(суддя - Заєць Д.Г.)
у справі №911/2586/24
за позовом Заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Таращанської міської ради
до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ", 2) Комунального некомерційного підприємства Таращанської міської ради "Таращанська міська лікарня"
про визнання договору недійсним в частині укладення додаткових угод та повернення безпідставно сплачених коштів, 

ВСТАНОВИВ:
1. У зв`язку із запланованою відпусткою судді Баранця О.М. склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 28.05.2026.

Короткий зміст позовних вимог

2. Заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Таращанської міської ради (далі - Таращанська міськрада, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промгаз Сіті" (далі - ТОВ "Промгаз Сіті", відповідач) та Комунального некомерційного підприємства Таращанської міської ради "Таращанська міська лікарня" (далі - лікарня, відповідач - 2) про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022 №l, укладений між відповідачами в частині укладення додаткових угод №1 від 08.02.2022, №3 від 05.10.2022 та №4 від 14.10.2022, стягнення з відповідача - 1 на користь позивача безпідставно одержаних коштів в сумі 72 830,15 грн, які надмірно сплачених за договором про постачання електричної енергії споживачу від 04.01.2022 №l.
3. В обґрунтування вимог прокурор посилається на те, що спірні додаткові угоди є недійсними, оскільки укладені з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, а саме ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", так як внаслідок укладення таких додаткових угод було збільшено ціну електричної енергії без належного підтвердження коливання ціни, більш ніж на 10 %. Оскільки оспорюваними додатковими угодами були внесені зміни до істотних умов договору відповідачем - 1 безпідставно сплачено відповідачу - 2 кошти в сумі 72 830,15 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
4. Рішенням Господарського суду Київської області від 11.02.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026, позов задоволено повністю.
5. Судове рішення мотивовано тим, що додаткові угоди №1 від 08.02.2022, №3 від 05.10.2022, №4 від 14.10.2022 підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки, укладені з порушенням положень ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" і є такими, що суперечать інтересам держави. Також суд першої інстанції зазначив про те, що недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно спірним договором, тобто і поставка електроенергії, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції такого договору, а відтак внаслідок виконання відповідачем - 2 своїх зобов`язань фінансового характеру за оспорюваними додатковими угодами, відповідачем - 1 були безпідставно отримані грошові кошти на суму 72 830,15 грн, які відповідач - 1 зобов`язаний повернути на користь місцевого бюджету Таращанської міськради, відповідно до положень ст.ст. 216, 1212 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
6. Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, відповідач - 1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати прийняті у справі судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
7. Скаржник, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зазначає, що судом апеляційної інстанції порушені норми процесуального права, статті 2, 236, 238, 269, 272, 282 ГПК України, та не враховано правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24.
8. Крім того, скаржник, посилаючись на пункт 3 частини 2 ст. 287 ГПК України, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі", скаржник, вказує, що наявна виключна правова проблема щодо застосування вказаних положень законодавства, та просить Суд передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми, а саме - "питання застосування частини першої статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" для визначення кола суб`єктів, на яких покладається відповідальність за порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" при внесенні змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, не передбачених Законом, та співвідношення цього механізму з цивільно-правовими наслідками, які фактично покладаються на постачальника у господарських спорах, адже, виходячи з положень ч. 1 ст. 44 Закону України "Про публічні закупівлі" та враховуючи положення ст. ст. 38, 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які є імперативними, така відповідальність покладена виключно на уповноважених осіб, службових (посадових) осіб замовників, службових (посадових) осіб та членів органу оскарження, службових (посадових) осіб Уповноваженого органу, службових (посадових) осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службових (посадових) осіб органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку) - у вигляді адміністративної санкції (штрафу)."

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи та розгляд заяв, клопотань
9.  Прокурор у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на безпідставність доводів та вимог касаційної скарги, та водночас вказуючи на законність та обґрунтованість судових рішень у справі, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
10. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, у електронній системі публічних закупівель "Prozorro" 03.12.2021 розміщено оголошення (ідентифікатор закупівлі - UA-2021-12-03-002301-с) про проведення відкритих торгів на закупівлю товарів (ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія) за бюджетні кошти, очікуваною вартістю 2 310 000,00 грн. з ПДВ.
11. За результатами відкритих торгів 22.12.2021 прийнято рішення про намір укласти договір про закупівлю з ТОВ "ПРОМГАЗ СІТІ".
12. 04.01.2022 між КНП Таращанської міської ради "Таращанська міська лікарня" (споживач) та ТОВ "ПРОМГАЗ СІТІ" (постачальник) укладено Договір №1 про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір), згідно умов п. 2.1 якого, Постачальник зобов`язується постачати споживачу електричну енергію (код ДК 021:2015 - 09310000-5 - Електрична енергія) в кількості 420000 кВт/год, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість використаної електричної енергії та здійснити інші платежі згідно з умовами, що визначені договором.
13. Відповідно до п. 5.1. Договору, вартість цього договору становить 1 675 790,00 грн., в т.ч. ПДВ 279 298,33 грн.
14. Згідно п. 5.2. договору, ціна електричної енергії на момент укладання Договору зазначена в Додатку 1 до цього Договору.
15. Згідно з Додатком 1 до договору ціна електричної енергії за 1 кВт/год становить - 3,98997619 грн. з ПДВ.
16. Договір діє з 01.01.2022 до 31.12.2022 (п. 12.1 Договору).
17. Згідно пп. 2 п. 11.1 Договору, істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами у повному обсязі, крім випадків: збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю. У випадку коливання ціни електричної енергії на ринку в бік збільшення Постачальник має право письмово звернутись до Споживача з відповідною пропозицією. Постачальник разом з письмовою пропозицією щодо внесення змін до договору надає документ (або документи), що підтверджує збільшення середньо-ринкової ціни (діапазону цін тощо) за одиницю електричної енергії в тих межах/розмірах, на які Постачальник пропонує змінити ціну електричної енергії. Документ (або документи), що підтверджує збільшення ціни електричної енергії, повинен бути наданий у формі належним чином оформленої довідки/інформації (або в іншій документальній формі), виданої промисловою палатою України, або регіональною Торгово-промисловою палатою, або органами державної статистики. Підвищення ціни за одиницю електричної енергії здійснюється з урахуванням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
18. Згідно пп. 7 п. 11.1 договору, істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами у повному обсязі, крім випадків: зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
19. Прокурором зазначено, що під час виконання договору сторонами укладено 3 додаткові угоди до Договору щодо зміни ціни за 1кВт/год в сторону збільшення, обґрунтуванням такого підвищення є збільшенням тарифу на послуги з передачі електричної енергії та суттєва зміна (коливанням) ціни на електричну енергію.
20. В подальшому, між споживачем та постачальником було укладено ряд додаткових угод, якими кожного разу збільшено ціну за одиницю товару:
- 08.02.2022 сторонами укладено додаткову угоду №1, якою внесено зміни до Додатку 1 договору: ціну 1 кВт/год. електричної енергії встановлено у розмірі 4.05202819047619 грн. з ПДВ. Зміст вказаної додаткової угоди свідчить про те, що її укладено з посиланням на Постанову НКРЕКП від 01.12.2021 №2454 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022 рік" та п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (ціну товару збільшено на 1,55 % від погодженої у договорі ;
- 05.10.2022 сторонами укладено додаткову угоду №3, якою внесено зміни до Додатку 1 договору: ціну 1 кВт/год. електричної енергії встановлено у розмірі 4,282248 грн. з ПІДВ. (ціну товару збільшено на 7,32% від погодженої у договорі);
- 14.10.2022 сторонами укладено додаткову угоду №4, якою внесено зміни до Додатку 1 Договору: ціну 1кВт/год. електричної енергії встановлено у розмірі 4,618248 грн. з ПДВ. (ціну товару збільшено на 15,74% % від погодженої у договорі).
21. Отже, внаслідок укладення додаткових угод відбулось збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 15 %, від ціни визначеної сторонами у договорі.
Позиція Верховного Суду
22. Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді -доповідача, пояснення прокурора представника відповідача -1, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
23. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3).
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
24. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
25. При цьому сам скаржник у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підстави, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 ГПК (що визначив сам скаржник у цій справі), покладається на скаржника.
26. Розглянувши позовні вимоги судами встановлено порушення відповідачами пунктів 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні оспорюваних додаткових угод та безпідставне збільшенні ціни товару за договором.
27. Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.
28. Відповідно до ч. 1,2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).
29. Частинами 1-5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
30. Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
31. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
32. Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
33. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
34. Згідно ст. 638 ЦК України договір, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
35. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором. законом або не випливає з характеру відносин сторін.
36. Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
37. Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
38. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
39. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
40. Судами встановлено, що між відповідачами укладено договір №1 про постачання електричної енергії споживачу, за умовами п. 2.1 якого, відповідач -1 зобов`язався постачати відповідачу -2 електричну енергію, в кількості 420000 кВт/год, а відповідач - 2 зобов`язався прийняти та оплатити вартість використаної електричної енергії та здійснити інші платежі згідно з умовами, що визначені договором.
41. У договорі сторонами погоджено, що ціна електричної енергії на момент укладання договору зазначена в додатку 1 до цього договору. Згідно з додатком 1 до договору ціна електричної енергії за 1 кВт/год становить - 3,98997619 грн. з ПДВ.
42. Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначені Законом України ?Про публічні закупівлі?.
43. У статті 1 Закону України ?Про публічні закупівлі? зазначено, що договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.
44. Основні вимоги до договору про закупівлю та внесення змін до нього урегульовані статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", у частині першій якої визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
45. Згідно з частиною четвертою статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
46. За змістом пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції, чинній станом на дати укладення спірних додаткових угод) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
47. У цій нормі права передбачена можливість внесення змін до договору про закупівлю у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми.
48. Інший підхід до розуміння положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України ?Про публічні закупівлі?, який передбачає щоразу з кожним внесенням змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої. 
49. Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та 5 Закону України ?Про публічні закупівлі?. Крім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі. Застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
50. Отже, зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, зокрема, у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. 
51. Крім того, положення цієї норми права визначають, що строк зміни умов договору може відраховуватись як з моменту підписання договору, так і з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару, тобто передбачають можливість внесення зміни до ціни договору неодноразово: вперше - один раз у перші 90 днів з дня підписання договору; другий і подальші рази - один раз на 90 днів, які починаються з моменту останньої зміни ціни. Ця норма встановлює альтернативний варіант визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару: 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару.
52. Разом з цим передбачені цієї нормою права обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовуються у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. Проте, цей виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.
53. Такі правові висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України ?Про публічні закупівлі?, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24.
54. Судами встановлено, що додатковою угодою №1 від 08.02.2022 до договору встановлено нову ціну електроенергії за 1 кВт/год. в розмірі 4,05202819047619 грн. з ПДВ. Тобто, ціна за одиницю товару зросла на 1,55% в порівнянні з ціною, встановленою договором. При цьому, очікуваний обсяг електричної енергії до 413 568,1997 кВт.год. Підставою для укладання додаткової угоди №1 зазначено лист ТОВ "ПРОМГАЗ СІТІ" від 31.01.2022 №3101/00, у якому вказано про збільшення тарифу на послуги з передачі електроенергії з 01.01.2022 відповідно до постанови НКРЕКП від 01.12.2021 №2454. Водночас, постанова НКРЕКП №2454 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022 рік", відповідно до якої збільшено тариф на послуги з передачі електроенергії до 345,64 грн/МВт.год, була прийнята та оприлюднена 01.12.2021, тобто до підписання договору - 04.01.2022, а також, до оприлюднення оголошення про проведення процедури закупівлі електроенергії - 03.12.2021. Відповідно до пп. 1.5 п. 1 розділу III тендерної документації щодо проведення процедури відкритих торгів з придбання замовником електричної енергії, затвердженої рішенням тендерного комітету від 03.12.2021 №291, ціною тендерної пропозиції вважається сума, зазначена учасником у його тендерній пропозиції як загальна сума, за яку він погоджується виконати умови закупівлі згідно вимог замовника, в тому числі з урахуванням технічних, якісних та кількісних характеристик предмету закупівлі, всіх умов виконання договору, та з урахуванням сум належних податків та зборів, що мають бути сплачені учасником. Ціна на електричну енергію встановлюється учасником відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України ?Про ринок електричної енергії?. До вартості тендерної пропозиції учасником включається затверджений у встановленому законодавством порядку тариф на послуги з передачі електричної енергії, та не включається вартість послуг з розподілу електричної енергії.
55. З урахуванням зазначеного суди визначили, що:
- сформовані у тендерній документації вимоги щодо тендерної пропозиції та проведення оприлюднення 03.12.2021 усіх критеріїв для учасників містили вимогу щодо необхідності подачі до 20.12.2021 тендерних пропозицій з ціновою пропозицією, що містить усі враховані її компоненти: технічні, якісні та кількісні характеристики предмету закупівлі, податки і збори та у обов`язковому порядку тариф на послуги з передачі електричної енергії;
- тендерна пропозиція відповідача - 1 від 15.12.2021 №15-12/5/2, яка долучена у системі "prozorro.gov.ua" 18.12.2021, а в подальшому тендерна пропозиція від 23.12.2021 №23-12/5/1 (за результатами аукціону), яка долучена у системі "prozorro.gov.ua" того ж дня, містить у складі ціни всі витрати, податки і збори, необхідні платежі, що сплачуються або мають бути сплачені учасником згідно законодавства України з метою виконання поставки покупцю електричної енергії в обсязі 420000 кВт.год з 01.01.2022 по 31.12.2022;
- на момент оголошення закупівлі UA-2021-12-03-002301-с у тендерній документації замовника враховано вимогу до учасників закупівлі врахувати у складі ціни тендерної пропозиції діючі тарифи на послуги передачі електроенергії, який, у свою чергу, включає раніше затверджений постановою НКРЕКП від 01.12.2021 №2454 остаточний тариф на 2022 рік, відповідач -1, підтверджуючи у складі своїх тендерних пропозицій відповідність даним критеріям та укладаючи договір, погодив з покупцем ціну товару. 
56. За таких обставин, суди вірно виснували, що збільшення тарифу на послуги з передачі електроенергії відбулося до підписання договору та проведення відкритих торгів, отже, зміни внесені у договір додатковою угодою № 1, з посиланням на тариф встановлений постановою НКРЕКП від 01.12.2021 №2454, не відповідають вимогам п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону та п. 5.4 договору.
57. Крім того, судами встановлено, що підставою для укладення додаткових угод № 3 від 05.10.2022 та № 4 від 14.10.2022 були цінові довідки Харківської ТПП: З наданих довідок Харківської ТПП вбачається, що довідки не містять інформації, яка підтверджує саме коливання ціни на ринку з 04.01.2022 (дата укладення договору) по дати укладення спірних додаткових угод. Зміст вказаних довідок не дає можливості встановити дійсну зміну ціни на електричну енергію (як у бік збільшення, так і у зменшення) у вказані періоди та, відповідно, встановити наявність підстав для збільшення ціни електричної енергії.
58. З урахуванням вищезазначеного судами вірно зауважено, що додатковою угодою №3 сторони хоча і збільшили ціну товару лише на 7,32 % від первісної ціни, проте всупереч положенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" внесли зміни в договір без належного документального підтвердження, значного та непрогнозованого зростання ціни електроенергії на ринку у відповідний період. Додатковою угодою та № 4 від 14.10.2022 змінено істотні умови договору, зокрема, збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії на більш ніж 10 % порівняно з погодженою під час закупівлі, що є самостійною та достатньою підставою для визнання такої додаткової угоди недійсною.
59. Зважаючи на встановлене, суди зробили обґрунтований висновок, про те, що відповідачем -1 документально не підтверджено коливання ціни на електричну енергію у період укладення спірних додаткових угод.
60. Водночас, касаційний суд зауважує, що виключно коливання цін на ринку електроенергії не може бути беззаперечною підставою для автоматичного перегляду (збільшення) погодженої сторонами ціни за одиницю товару, оскільки при зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну, постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
61. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №903/366/22.
62. Зважаючи на вказані обставини суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що збільшення ціни на товар внаслідок підписання оспорюваних додаткових угод відбулося без належного обґрунтування та належних доказів коливання цін на товар та призвело до збільшення загальної ціни договору, тому таке збільшення є порушенням ст. 5, п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а відтак, є підставою для визнання недійсним договору в частині укладення додаткових угод, на підставі положень статей 203, 215 ЦК України.
63. Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
64. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
65. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
66. Водночас, оскільки судами встановлено наявність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору щодо укладення додаткових угод, судами обґрунтовано зазначено, що оспорювані додаткові угоди є недійсними та не породжують правових наслідків, відтак, правовідносини між сторонами щодо ціни електричної енергії, поставленої за договором про закупівлю електричної енергії, мали регулюватись цим договором. Зважаючи на виконання відповідачем - 2 зобов`язань за оспорюваними додатковими угодами щодо сплати отриманої електричної енергії за ціною встановленою додатковими угодами, відповідачем - 1 були безпідставно отримані грошові кошти на загальну суму 72 830,15 грн, які відповідач - 1 зобов`язаний повернути місцевому бюджету Таращанської міської ради, зважаючи на положення статей 216, 1212 ЦК України, враховуючи, що власником вказаних грошових коштів є Таращанська міська рада, як засновник Комунального некомерційного підприємства Таращанської міської ради "Таращанська міська лікарня".
67. У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зазначає, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, статті 2, 236, 238, 269, 272, 282 ГПК України, та не враховано правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24.
68. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
69. Відповідно до положень вказаної норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
70. При цьому, необхідно виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
71. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ.
72. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків суду касаційної інстанції в кожній конкретній справі.
73. Обґрунтовуючи підставу звернення з касаційної скаргою п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, скаржник зазначає, що апеляційним судом прийнято постанову з порушенням положень ст.ст. 2, 236, 238, 269, 272, 282 ГПК України. Як слідує зі змісту касаційної скарги доводи скаржника зводяться до незгоди останнього з незастосуванням апеляційним судом положень ст. 44 Закону України "Про публічні закупівлі" та неналежне обґрунтування апеляційного суду мотивів відхилення доводів скарги щодо необхідності застосування апеляційним судом вказаних положень.
74. Як вбачається з положень ст. 44 Закону України "Про публічні закупівлі" ними визначено, що за порушення вимог, установлених цим Законом та нормативно-правовими актами, прийнятими на виконання цього Закону, уповноважені особи, службові (посадові) особи замовників, службові (посадові) особи та члени органу оскарження, службові (посадові) особи Уповноваженого органу, службові (посадові) особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службові (посадові) особи органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку), несуть відповідальність згідно із законами України. 2. За придбання товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, відповідно до вимог цього Закону, та укладення договорів, що передбачають оплату замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур закупівель/спрощених закупівель, визначених цим Законом, та за порушення вимог цього Закону службові (посадові) особи, уповноважена особа замовника та керівники замовників несуть відповідальність згідно із законами України.
75. Верховний Суд зазначає про те, що предметом спору у справі були вимоги про відповідність закону оспорюваної частини договору щодо укладення додаткових угод, тоді як питання відповідальності осіб за порушення вимог цього Закону не є предметом вирішення цього спору і суди під час вирішення спору у цій справі правильно не застосовували положення статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі".
76. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду 26.02.2026 у cправі № 918/684/24.
77. Щодо посилання скаржника на неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24, касаційний суд вважає таке посилання безпідставним. Так, як вбачається з судових рішень у справі № 910/6654/24, предметом спору у справі були вимоги про визнати недійсними договору позики, договору застави транспортних засобів та договору про припинення зобов`язань з переданням відступного. Судовими рішеннями позов задоволено. Суд касаційної інстанції скасовуючи судові рішення в частині визнання недійсним договору позики та приймаючи в цій частині нове рішення про відмову у позові, вказував на те, що вирішення спору на підставі матеріалів, які зібрані поза межами підготовчого провадження, не відповідає завданням, визначеним процесуальним законом для кожної стадії господарського процесу.
78. В даному випадку, касаційним судом не було встановлено порушення положень процесуальних норм під час апеляційного перегляду. А тому безпідставним є посилання скаржника на неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24.
79. Крім того, скаржник у касаційній скарзі в обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої п. 3 ч. 2 статті 287 ГПК України, послався на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі", скаржник, вказує, що наявна виключна правова проблема щодо застосування вказаних положень законодавства, та просить Суд передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення виключної правової проблеми, а саме - "питання застосування частини першої статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" для визначення кола суб`єктів, на яких покладається відповідальність за порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" при внесенні змін до істотних умов договору про закупівлю у випадках, не передбачених Законом, та співвідношення цього механізму з цивільно-правовими наслідками, які фактично покладаються на постачальника у господарських спорах, адже, виходячи з положень ч. 1 ст. 44 Закону України "Про публічні закупівлі" та враховуючи положення ст. ст. 38, 164-14 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які є імперативними, така відповідальність покладена виключно на уповноважених осіб, службових (посадових) осіб замовників, службових (посадових) осіб та членів органу оскарження, службових (посадових) осіб Уповноваженого органу, службових (посадових) осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, службових (посадових) осіб органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (обслуговуючого банку) - у вигляді адміністративної санкції (штрафу)."
80. Верховний Суд зазначає про необґрунтованість зазначених доводів скаржника з огляду на таке.
81. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
82. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
83. Верховний Суд неодноразового наголошував, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
84. Формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. Водночас формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
85. У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що справа містить виключну правову проблему та потребує передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правової позиції. На думку скаржника, виключною правовою проблемою є питання застосування частини першої статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" щодо визначення кола суб`єктів, на яких покладається відповідальність за порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" саме положень ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". 
86. Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, відповідно до положень частини 5 статті 302 ГПК України, суд, керуючись внутрішнім переконанням, у кожному конкретному випадку, з урахуванням порушеного питання оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо існування проблеми у застосуванні відповідної норми права, а також оцінює, чи необхідна така передача для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.
87. При цьому наявність виключної правової проблеми надає касаційному суду право (але не покладає на нього обов`язок) передати справу на розгляд ВП ВС.
88. Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
89. Якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень ВП ВС тощо.
90. Однак справа буде мати принципове значення, якщо йдеться про правове питання, яке потребує пояснення і зустрічається у невизначеній кількості справ у разі, якщо надана на нього відповідь піддається сумніву або якщо існують різні відмінні позиції і це питання ще не вирішувалося вищою судовою інстанцією, а також необхідне тлумачення щодо застосування нових законів. Разом з тим не є виключною правовою проблемою правове питання, відповідь на яке є настільки ясною і чіткою, що вона може бути знайдена без будь-яких проблем.
91. Верховний Суд зазначає, що застосування таких критеріїв є сталим і послідовним, викладеним Верховним Судом у низці судових рішень (наприклад, від 10.07.2019 у справі № 431/5643/16-ц, від 28.04.2020 у справі № 357/13182/18, від 23.06.2020 у справі № 910/8130/17, від 09.07.2020 у справі № 610/1065/18, від 15.09.2020 у справі № 910/32643/15, від 13.10.2020 у справі № 640/17296/19, від 23.10.2020 у справі № 906/677/19, від 14.04.2021 у справі № 757/50105/19, від 22.04.2021 року у справі № 640/6432/19, від 28.04.2021 у справі № 916/1977/20, від 18.05.2021 у справі № 758/733/18), адже виключна правова проблема, необхідність для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики є оціночними поняттями.
92. Обґрунтовуючи доводи про наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, пунктом 3 ч. 2 статті 287 ГПК України та посилаючись на необхідність формування Верховним Судом висновку щодо питання застосування положень статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" у подібних правовідносинах, скаржник окреслює свою позицію щодо правовідносин, що склалися між учасниками спору, в яких, на його думку, відсутній висновок суду касаційної інстанції. Разом з тим, як вже предметом спору у справі є вимоги про відповідність закону оскаржуваних додаткових угод, тоді як питання відповідальності осіб за порушення вимог цього Закону не є предметом вирішення цього спору і суди під час вирішення спору у цій справі не застосовували статтю 44 Закону України "Про публічні закупівлі".
93. З огляду на викладене у Верховного Суду відсутні підстави для формування висновку щодо застосування статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі", передбаченої п. 3 ч. 2 статті 287 ГПК України.
94. З урахуванням зазначеного Верховний Суд зазначає, що у силу положень статті 302 ГПК України саме по собі посилання відповідача-1 на те, що справа містить виключну правову проблему, не може бути підставою для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, адже питання стосовно необхідності формування висновку щодо застосування статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" належить до компетенції Верховного Суду і необхідність формування такого висновку в межах цієї справи не підтвердилася, а тому, Суд відмовляє у задоволенні клопотання скаржника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для формування висновку щодо застосування частини першої статті 44 Закону України "Про публічні закупівлі" у подібних правовідносинах,
95. Аналогічні висновки Верховний Суд зробив у постановах від 12.11.2024 у справі № 910/19784/23, від 06.02.2025 у справі № 910/5182/24, від 22.01.2025 у справі № 910/14437/23, від 26.02.2026 у справі № 918/684/24 за наслідками вирішення касаційних скарг, поданих з тих же підстав, що і касаційна скарга ТОВ ?Промгаз Сіті? у цій справі.
96. Крім того, від ТОВ "ПРОМГАЗ СІТІ" надійшло клопотання про зупинення провадження у цій справі до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи № 3-78/2026(178/26) за конституційною скаргою ТОВ "Укр Газ Ресурс" щодо конституційності пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" та прийняття Конституційним Судом України відповідного рішення. 
97. Розглянувши вказане клопотання, Верховний Суд не знаходить підстав для його задоволення, оскільки відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Разом з цим, встановлені у цій справі обставини та зібрані докази дозволяють Суду належним чином оцінити доводи касаційної скарги щодо застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та вирішити питання про наявність або відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень. 
98. З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що суди попередніх інстанцій правильно та обґрунтовано задовольнили позов у цій справі, а наведені відповідачем-1 у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені пунктами 1 та 3 частини 2 статті 287 ГПК України, не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
99. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
100. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 309 ГПК України).
101. Враховуючи викладене, касаційну скаргу ТОВ "ПРОМГАЗ СІТІ" необхідно залишити без задоволення, постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 та рішення Господарського суду Київської області від 11.02.2025 у справі №911/2586/24, необхідно залишити без змін.

Судові витрати
102. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" про передачу справи №911/2586/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
2. Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" про зупинення провадження у справі.
3. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМГАЗ СІТІ" залишити без задоволення.
4. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 та рішення Господарського суду Київської області від 11.02.2025 у справі №911/2586/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді І.Д. Кондратова

О.О. Мамалуй