КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 364/249/24    Головуючий у суді І інстанції: Косович Т.П.
провадження №22-ц/824/8245/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Нежури В.А., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гапича Юрія Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 як правонаступник ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просив скасувати арешт нерухомого майна, зареєстрований 19.01.2010 року 12:13:02 за № 9429779 на підставі виконавчого листа № 2-6791, виданого 22.06.2010 року Оболонським районним судом.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що за померлою ОСОБА_2 рахується обтяження - арешт нерухомого майна, який зареєстровано 19.01.2010 року за № 9429779 реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції України на підставі постанови АА № 889121 від 19.01.2010 відділу ДВС Володарського РУЮ. Даний арешт було накладено в рамках ВП № НОМЕР_2 як стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» за кредитним договором №11144034000 від 18.04.2007 року в сумі 81570,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становило 626 580,44 грн.
Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» змінив назву на публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», пізніше на акціонерне товаристве «Укрсиббанк».
Відповідно договору факторингу № 1 та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеними 12.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «Укрсиббанк» право вимоги за кредитним договором №11144034000 від 18.04.2007 року та договором іпотеки передало ТОВ «Кей-Колект».
Надалі борг 26.07.2019 року за договором № 26-07/19 про відступлення права вимоги за кредитним договором №11144034000 від 18.04.2007 року від ТОЕ «Кей-Колект» було передано ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП».
Надалі борг 26 липня 2019 року за договором №26-07/19-1 про відступлення права вимоги за кредитним договором №11144034000 від 18.04.2007 року від ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП» було передано ОСОБА_3 .
Позивач вказувала, що 26.07.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін до кредитного договору №11144034000 від 18.04.2007 року, відповідно до якого за рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, поза межами виконавчого провадження кредитор ОСОБА_3 прощає (анулює) борг ОСОБА_2 в розмірі 2566470,96 грн, з яких 1 754 298,00 грн - заборгованість по основній сумі кредиту; 812 172,96 грн - заборгованість за відсотками.
Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 12.09.2023 року щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вказаними параметрами запиту в Єдиному реєстрі боржників інформація відсутня.
За таких обставин, позивач вважає, що арешт нерухомого майна, зареєстрований 19.01.2010 року 12:13:02 за № 9429779 на підставі виконавчого листа № 2-6791, виданого 22.06.2010 року Оболонським районним судом, підлягає скасуванню.
Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, адвокат Гапич Ю.Л., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що відповідно до інформаційної довідки від 03.10.2023 року (що є наявна в матеріалах справи), зазначено, що відповідно до ВП НОМЕР_2 - з примусового виконання виконавчого листа № 2-6791 виданого 22.06.2010 року Оболонським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 81 570,05 доларів США що за курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становить 626 580,44 грн.
Відповідно до даної довідки відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника) 23.07.2010 року - постанова про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника (з ідентифікатором).
Також потім було вчинено виконавчі дії такі як приєднання виконавчого провадження до зведеного та виведення виконавчого провадження із зведеного.
Тобто чітко визначено, щодо якої заборгованості, коли і в якому виконавчому провадженні накладено арешт нерухомого майна і хто був стягувачем - Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк». У відповіді на відзив є відповідь стягувача, що позивач, на даний момент не рахується в його боржниках. Документи ж про прощення боргу - позивачем додано до суду. Таким чином, Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчому провадженні. Інші боргові зобов`язання чи виконавчі провадження не відіграють ролі в предметі даного позову.
Тому відмова в задоволенні позовних вимог на переконання апелянта є упередженою, є надмірно формалізованим підходом та не враховуює об`єктивних обставин справи.
Крім того, зазначав, що у відповідь на звернення позивача, відповідач у відповіді від 13.11.2023 №27-1-01/28100 надав наступну інформацію «Так, по суті Вашого звернення, повідомляємо, що станом на дату надання відповідібудь-які фінансові претензії до Вас, як Позичальника, за вищевказаним Кредитним договором з боку Банку відсутні», тобто позивач не має заборгованостей перед відповідачем.
Відповідно, враховуючи вищевикладене, вважає, що відсутні підстави накладеного арешту, тому він підлягає скасуванню. Даний арешт заважає позивачу вільно розпоряджатися належним йому майном.
18 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від АТ «Укрсиббанк», в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції, залишити без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що у даній справі ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги до акціонерного товариства «Укрсиббанк», який з 2011 року не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно, тобто неналежним відповідачем у справі. При цьому жоден можливий стягувач (ТОВ «Кей-Колект», ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП», ОСОБА_3 ), в інтересах якого був накладений арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , як відповідач не залучений і клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивачка не заявляла.
Суд першої інстанції також зазначав, що арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , який просив скасувати позивачка, було накладено на підставі постанови АА № 889121 від 19.01.2010 відділу ДВС Володарського РУЮ в той час, коли виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» за кредитним договором №11144034000 від 18.04.2007 року в сумі 81570,05 доларів США, старшим державним виконавцем Коваль Н.Г. відкрито лише 23.07.2010 року, тобто питання, у якому саме виконавчому провадженні було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , є спірним, так як згідно відповіді Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 99281 від 22.09.2023 року, на примусовому виконанні Володарського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало ще одне виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2580-1/09 від 05.10.2008 року, виданого Солом`янським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь КС «Народний кредит» заборгованості за кредитним договором № 19-70714-н від 18.07.2007 року в сумі 67 875,34 грн та судових витрат в сумі 712,37 грн.
Суд першої іністанції звертав увагу на те, що вирішити питання про скасування арешту, накладеного у межах виконавчого провадження, без залучення до участі у справі в якості відповідачів усіх осіб, на користь яких накладено такий арешт, є неможливим.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).
У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження» (абзац 1 пункту 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»).
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21 (провадження № 61-945св22) зазначено, що: «У справі, що переглядається, ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги до Центрального ВДВС у м. Черкаси, який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. При цьому ні боржник, ні стягувач, в інтересах якого був накладений арешт на квартиру, як відповідачі не залучені. Клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача позивач не заявляв».
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21, провадження № 61-2303св23.
У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК України).
Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 січня 2024 року у справі № 362/1294/23 (провадження № 61-15628св23).
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу, його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.
Тобто відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі, належному відповідачеві.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частини перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 (провадження № 14-61цс18)).
Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Отже, у спірних правовідносинах відповідачем / співвідповідачем у справі має бути боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки вирішення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07 травня 2025 року у справі № 522/21027/20 (провадження № 61-3607св24).
Встановлено, що за померлою ОСОБА_2 рахується обтяження - арешт нерухомого майна, який зареєстровано 19.01.2010 року за № 9429779 реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції України на підставі постанови АА № 889121 від 19.01.2010 відділу ДВС Володарського РУЮ, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 346223021 від 12.09.2023 року.
Як вказує позивачка, що підтверджує даними ВП-спецпідрозділ від 03.10.2023 року, даний арешт було накладено відділом Державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 23.07.2010 року для стягнення боргу з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11144034000 від 18.04.2007 року в сумі 81570,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становить 626580,44 гривень.
Згідно відповіді Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 99281 від 22.09.2023 року, на примусовому виконанні Володарського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6791 від 22.06.2010 року, виданого Оболонським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 81570,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становить 626580,44 гривень.
12.01.2011 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» даний виконавчий лист повернуто стягувачу, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Відповідно договору факторингу № 1 та договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеними 12.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «Укрсиббанк» право вимоги за кредитним договором №11144034000 від 18.04.2007 року та договором іпотеки передало ТОВ «Кей-Колект».
Надалі борг 26.07.2019 року за договором № 26-07/19 про відступлення права вимоги за кредитним договором №11144034000 від 18.04.2007 року від ТОВ «Кей-Колект» було передано ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП».
Надалі борг 26.07.2019 року за договором №26-07/19-1 про відступлення права вимоги за кредитним договором №11144034000 від 18.04.2007 року від ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП» було передано ОСОБА_3 .
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги, за встановлених у цій справі обставин, не підлягають до задоволення, оскільки позивачкою заявлені вимоги до АТ «Укрсиббанк», який не є ані боржником, ні особою в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно, починаючи з 2011 року.
Належна для захисту прав позивачки вимога про звільнення майна з-під арешту має бути заявлена до належного стягувача, на користь якого було накладено арешт на спірне нерухоме майно. Однак в даній справі в якості відповідача зазначено АТ «Укрсиббанк», який не є належним відповідачем у справі.
Матеріали цивільної справи не містять клопотання позивачки про заміну неналежного відповідача.
Врахувавши наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав неналежного суб`єктного складу учасників справи.
Водночас ОСОБА_1 не позбавлена права на пред`явлення відповідного позову до суду до належного відповідача.
Також суд апеляційної інстанції вважає слушними висновки суду першої інстанції про те, що питання у якому саме виконавчому проваджені було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 є спірним, з огляду на те, що позивачка звернулась з вимогами про скасування арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 , який було накладено на підставі постанови АА № 889121 від 19.01.2010 року ідділу ДВС Володарського РУЮ в той час, коли виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» за кредитним договором №11144034000 від 18.04.2007 року в сумі 81570,05 доларів США, старшим державним виконавцем Коваль Н.Г. відкрито лише 23.07.2010 року. Також згідно відповіді Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 99281 від 22.09.2023 року, на примусовому виконанні Володарського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало ще одне виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2580-1/09 від 05.10.2008 року, виданого Солом`янським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь КС «Народний кредит» заборгованості за кредитним договором № 19-70714-н від 18.07.2007 року в сумі 67875,34 грн. та судових витрат в сумі 712,37 грн.
Доводи апеляційної скарги щодо не встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, які мають значення для справи, є безпідставними, оскільки висновки суду по суті вирішення спору, зокрема, щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позовних вимог, мають бути зроблені за належного суб`єктного складу учасників справи.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гапича Юрія Леонідовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено «02» червня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді В.А. Нежура

С.Г. Музичко