Справа № 766/21219/17
н/п 2/766/586/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.06.2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючої судді Шестакової Я.В.
за участю секретаря Сивкович О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» про скасування рішення державного реєстратора, -
ВСТАНОВИВ :
Позивач у грудні 2017 року звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області із даним позовом, в якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , індексний номер 35799282 від 21.06.2017 року (номер запису про право власності 21037671 від 16.06.2017 року), прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та власником квартири АДРЕСА_3 . Посилалася на те, що рішенням Херсонського міського суду від 08 серпня 2017 року, залишеним без змін Апеляційним судом Херсонської області, визнано недійсним та скасовано рішення установчих зборів ОСББ «Гірського, 18» від 29 січня 2009 року про створення об`єднання, затвердження його статуту та обрання голови. У зв`язку з цим, на її думку, будь-які подальші рішення ОСББ, у тому числі щодо реконструкції будинку, не можуть вважатися легітимними.
Крім того, співвласники будинку не приймали у встановленому законом порядку рішення про проведення реконструкції багатоквартирного будинку з надбудовою другого та третього поверхів, а також посилалася на існування судової заборони на проведення відповідних будівельних робіт. Вважаючи, що державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_4 була здійснена за відсутності належних правових підстав та з порушенням вимог законодавства, просила скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності.У зв`язку з вищевикладеним позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.12.2017 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.12.2017 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Херсонської області від 22.05.2018 року, задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Накладено арешт нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 і заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству Юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам і особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна, до набрання рішенням чинності.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.02.2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про скасування заходів забезпечення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.05.2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Херсонської області від 25.09.2018 року, відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про зустрічне забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про скасування рішення державного реєстратора.
Розпорядженням керівника апарату суду № 01-09/1485/19 від 16.05.2019 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 766/21219/17.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із неможливістю продовження розгляду справи суддею Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинською В.Е., справа №766/21219/17 надійшла до провадження судді Прохоренко В.В.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.05.2019 року прийнято та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.02.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про об`єднання декількох справ в одне провадження. Витребувано з Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської міської ради (м. Херсон, просп. Ушакова, 37) оригінали матеріалів реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1281684965101).
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.03.2020 року, змінену в мотивувальній частині постановою Херсонського апеляційного суду від 07.12.2021 року, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог та повернуто її позивачу. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
10.03.2020 року на адресу Херсонського міського суду Херсонської області від Виконавчого комітету Херсонської міської ради на виконання ухвали від 04.02.2020 року надійшли запитувані документи.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.05.2020 року зобов`язано внести ОСОБА_1 протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали, на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації в Херсонській області (розрахунковий рахунок: 37317053001110, Код ЕДРПОУ 26283946, МФО 820172 в Державній казначейській службі України, м. Києві, отримувач: ТУ ДСА України в Херсонській області) грошові кошти в сумі 26 219,60 гривень в якості забезпечення відшкодування збитків відповідача відповідно до вимог ч. 4 ст. 154 ЦПК України.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.07.2020 року скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 06.12.2017 року. Скасовано ухвалу про зустрічне забезпечення від 28.05.2020 року.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.02.2021 року відмовлено позивачу в задоволенні заяви про відвід судді Херсонського міського суду Херсонської області Прохоренко Вікторії Володимирівни.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про повернення зі стадії розгляду справи по суті в стадію підготовчого провадження.
24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому було неодноразово продовжено.
Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних Херсонському міському суду Херсонської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року.
Розпорядженням керівника апарату суду № 01-09/1310/24 від 03.05.2024 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 766/9896/21.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 з посади судді Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, справа №766/21219/17 надійшла до провадження судді Шестакової Я.В.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.12.2024 року прийнято до провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься клопотання ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. 
Представник комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку.
За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає.
Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.
Судом встановлено, що протоколом № 6-08 загальних зборів ОСББ «Гірського, 18» від 05.08.2011 року вирішено доручити підготовку необхідної технічної документації для ремонту даху та організацію виконання робіт, а також фінансування вищевказаного ОСОБА_1 (кв. АДРЕСА_3 ); відшкодувати матеріальні витрати ОСОБА_1 (кв. АДРЕСА_3 ), пов`язані з капітальним ремонтом даху, після виконання зазначених робіт пропорційно від площі даху над квартирами кожного із власників.
На підставі протоколу № 1-12 загальних зборів ОСББ «Гірського, 18» від 21.12.2011 року, вирішено доручити підготовку необхідної проектно-кошторисної документації для реконструкції будинку з надбудовою мансарди, та організацію виконання робіт, а також фінансування вищевказаного ОСОБА_1 (кв. АДРЕСА_3 ); відшкодувати матеріальні витрати ОСОБА_1 (кв. АДРЕСА_3 ), пов`язані з реконструкцією будинку після виконання зазначених робіт пропорційно від площі мансарди, отриманої кожним з власників даного будинку.
Згідно протоколу № 2-12/1 загальних зборів ОСББ «Гірського, 18» від 23.12.2011 року, доручено підготовку необхідної проектно-кошторисної документації для реконструкції будинку з надбудовою другого поверху та мансарди, та організацією виконання робіт, а також фінансування вищевказаного ОСОБА_1 (кв. АДРЕСА_3 ). Надано повноваження ОСОБА_1 (кв. АДРЕСА_3 ), від імені учасників зборів, укладати договори підряду, або інші договори, кінцевою метою яких є заміна покрівлі над усім будинком АДРЕСА_2 .
04.04.2013 року між ОСББ «Гірського, 18» в особі Павленко Тетяни Володимирівни (Сторона-1), та ОСОБА_4 (Сторона-2) укладено Договір № 04/04-2013, за умовами якого, на підставі протоколу № 2-12/1 від 23.12.2011 року загальних зборів власників квартир житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в якому розташовані квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_5 , Сторона-1 доручає, а Сторона-2 приймає на себе зобов`язання виконати реконструкцію нежитлових приміщень горища у повноцінний другий поверх з надбудовою мансарди за вказаною адресою. Після виконання умов даного договору Сторона-1 отримує нову покрівлю над усім житловим будинком з гарантійним терміном експлуатації 20 років, а Сторона-2 набуває у власність приміщення другого та мансардного поверхів.
Згідно протоколу № 2 установчих зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Гірського, 18» від 03.02.2017 року, надано повноваження ОСОБА_4 змінити цільове призначення вказане в даті приймання-передачі нежилого приміщення від 04.04.2013 р. на «Реконструкція багатоквартирного житлового будинку з надбудовою другого та третього поверхів» по АДРЕСА_2 , без зміни кінцевої мети «Заміна покрівлі над усім будинком».
Ознайомившись із матеріалами справи № 1281684965101, витребуваної у Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Херсонської обласної ради на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 04.02.2020 року судом встановлено наступні обставини.
ОСОБА_2 звернулася до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 22813034 з метою реєстрації права приватної власності на нерухоме майно.
До вказаної заяви додано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності. Інформація про об`єкт: реконструкція багатоквартирного житлового будинку з надбудовою другого та третього поверхів по АДРЕСА_2 . Інформація про замовника: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 ; НОМЕР_1 ). Інформація про дозвільні документи (декларація про початок виконання будівельних робіт або інші документи у разі їх наявності): Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, дата подання або реєстрації документа: 17.02.2017 року; номер документа: ХС 082170480021. Інформація про об`єкт: місцезнаходження об`єкта – АДРЕСА_2 ; дата початку будівництва – 18.02.2017; дата закінчення будівництва – 22.05.2017; строк введення об`єкта (черги, пускового комплексу) в експлуатацію – 2 квартал.
20.02.2017 року між ОСОБА_4 як Забудовником та ОСОБА_2 як Пайовиком укладено Договір про пайову участь № б/н.
Відповідно до п. 1.1 Договору, Забудовник зобов`язується на свій ризик, своїми силами і засобами виконати реконструкцію багатоквартирного житлового будинку з надбудовою другого та третього поверхів, що знаходиться у АДРЕСА_2 , згідно проектно-кошторисної документації, та після закінчення будівництва і реєстрації декларації на готовність передати у власність Пайовику об`єкт паювання на умовах, встановлених у даному договорі. Пайовик зобов`язується прийняти його у власність та здійснити внесення долі (паю) згідно умов договору.
Згідно п. 1.2 Договору, строк закінчення будівництва об`єкту і здачі його в експлуатацію: 31 травня 2017 року.
У відповідності до п. 1.3 Договору, предметом договору паювання є квартира АДРЕСА_4 . Адреса забудови: АДРЕСА_2 . Загальна площа: 54,4 кв.м., житлова площа: 34,8 кв.м.
Відповідно до Розділу 2 даного договору, після реєстрації декларації про готовність предмету даного договору, Пайовикові передається у власність квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 54,4 кв.м. Сторони домовились, що загальний розмір пайового внеску ОСОБА_5 у гривні складає 707200,00 грн., що еквівалентно 27200 дол. США. Своїми підписами у цьому договорі сторони свідчать про повний розрахунок Пайовика перед Забудовником.
12.06.2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Новобуд-Люкс» виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 (інвентарна справа № 0.265). Замовником технічної інвентаризації вказано ОСОБА_4 .
12.06.2017 року ОСОБА_4 як Забудовником та ОСОБА_2 як Пайовиком підписано Акт прийому-передачі. Згідно вказаного акту Забудовник передав, а Пайовик прийняла згідно з договором про пайову участь від 20.02.2017 року, укладеному між сторонами, квартиру АДРЕСА_1 з наступними характеристиками: номер квартири – 3а; загальна площа – 54,4 кв.м.; загальна вартість квартири – 707200,00 грн.; облаштування житла – згідно з договором про пайову участь від 20.02.2017 року.
Відповідно до Довідки № 3 від 12.06.2017 року, на момент видачі довідки згідно умов договору про пайову участі у будівництві від 20.02.2017 року оплата за квартиру АДРЕСА_1 , проведена ОСОБА_2 в повному обсязі.
Згідно Витягу з переліку фізичних, кошти яких залучалися як пайова участь об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 зазначена інвестором на квартиру АДРЕСА_4 .
21.06.2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 35799282: форма власності – приватна на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 , за суб`єктом: ОСОБА_2 , податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_2 / НОМЕР_3 .
На підставі вказаного вище рішення зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 (розмір частки 1/1) на двокімнатну квартиру АДРЕСА_8 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
12.09.2018 року ОСОБА_4 звернувся до Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради із заявою про скасування Декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
По справі № 668/13590/15-ц встановлено наступне.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08.08.2017 року по справі № 668/13590/15-ц позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСББ «Гірського, 18», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради про визнання недійсним та скасування рішення установчих зборів про створення ОСББ – задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення установчих зборів (протокол № 1) від 29.01.2009 року щодо створення співвласників багатоквартирного будинку «Гірського, 18», код ЄДРПОУ: 36579687.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 24.10.2017 року по справі № 668/13590/15-ц прийнято відмову голови ОСББ «Гірського, 18» від апеляційної скарги Петрової О.О., діючої в інтересах ОСББ «Гірського, 18», на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08.08.2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСББ «Гірського, 18» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – Виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради) про визнання недійсним та скасування рішення установчих зборів про створення ОСББ.
По справі № 766/2797/16-ц встановлено наступне.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.05.2026 року по справі № 766/2797/16-ц відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСББ «Гірського, 18», Виконавчий комітет Херсонської міської ради, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, про усунення перешкод шляхом знесення самочинної забудови.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 10.10.2016 року по справі № 766/2797/16-ц частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_7 , ОСОБА_6 . Скасовано ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12.05.2016 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову. Заборонено ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних робіт з будівництва надбудови другого та третього поверхів над квартирою АДРЕСА_9 .
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.02.2020 року позовну заяву ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСББ «Гірського, 18», Виконавчий комітет Херсонської міської ради, Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області, про усунення перешкод шляхом знесення самочинної забудови – залишено без розгляду. Підставою для винесення судом вказаної ухвали є подання 04.02.2020 року представником позивачів заяви про залишення заяви без розгляду.
По справі № 766/19681/17 встановлено наступне.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.11.2017 року по справі № 766/19681/17 відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.09.2018 року по справі № 766/19681/17 адміністративну справу за ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії – передано на розгляд Херсонського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.01.2019 року по справі 766/19681/17 позовну заяву ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради, третя особа: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії – залишено без розгляду. Підставою для винесення судом вказаної ухвали є подання 22.01.2019 року представником позивачів заяви про залишення заяви без розгляду.
Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (останова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 року у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та інші).
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 25.01.2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46)).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
У статті 50 ЦПК України передбачено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09.02.2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 року у справі № 555/1289/14-ц, від 18.10.2023 року в справі № 300/808/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.07.2020 року у справі № 200/5153/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.07.2021 року у справі №264/632/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.09.2023 року у cправі № 910/2392/22).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 року у справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. (частина друга статті 382 ЦК України).
У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Згідно з частинами першою, другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).
Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) "юридично" - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (постанова Верховного Суду від 30.07.2020 року в справі № 752/13695/18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 року у справі № 362/2707/19 (провадження № 14-21цс22), на яку є посилання у касаційній скарзі, вказано, що: «ефективним способом захисту права неволодіючого власника майна до володіючого, на його думку, невласника є звернення з віндикаційним позовом, тобто з позовом про витребування майна (пункт 6.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19)). Належна позивачці 1/2 частки нерухомого майна, а саме житлового будинку та земельної ділянки, є майном, яке може бути витребувано від особи, яка заволоділа ним.
Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18; пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21; пункти 65-67); від 18.01.2023 року у справі № 488/2807/17 (провадження № 14-91цс20; пункт 92)).
Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18)).
Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного в постановах від 02.09.2015 року у справі № 6-1168цс15 та від 16.08.2017 року у справі № 6-54цс17, а також висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 21.08.2018 року у справі № 757/32440/15-ц (провадження № 61-14437св18), від 05.09.2018 року у справі № 723/1983/16-ц (провадження № 61-22402св18) та від 20.01.2021 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-5464св20) про те, що витребувати можна лише індивідуально визначене майно або майно, яке виділено в натурі».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту.
Отже, враховуючи обставини конкретної справи та за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Слід ще раз звернути увагу, що судове рішення про задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою.
В абзаці третьому частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом), зокрема, встановлювалося, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що зазначене положення закону обумовлено тим, що суд вирішує спір про право. Скасування державної реєстрації речових прав повинно бути пов`язано з підставою для проведення такої реєстрації, з одночасним визнанням того, хто набуватиме це право. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності. Під час розгляду справ цієї категорії суд повинен надати оцінку всім обставинам, які мали місце при зверненні стягнення на іпотечне майно. Тим самим суд визначає: (а) неправомірність дій особи, яка зазначена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник (адже саме ці дії призвели до внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно цих відомостей); (б) тим самим суд констатує, що ці дії не були здатні призвести до набуття права власності особою, яка позначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник, а тому (в) в цієї особи відсутнє право власності, а отже (г) право власності належить позивачеві (якщо позивач доведе всі наведені вище обставини). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, зокрема, про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить. Вирішивши наявний між сторонами спір про право на користь позивача, суд тим самим в мотивувальній частині рішення виснував, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, правильно застосувавши положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення Закону № 1952-IV регламентують процедуру внесення державним реєстратором відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, державний реєстратор повинен керуватися положеннями Закону № 1952-IV, чинними на момент вчинення ним дій на підставі такого судового рішення. Абзацом другим частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV (у чинній нині редакції) передбачено, що якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав. Чинна нині редакція абзацу другого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV встановлює, що у разі якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. Чинне нині положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV також містить пряму вказівку на те, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. Таким чином, порядок дій державного реєстратора у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення врегульований чинними нині абзацами другим і третім частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV. Отже, якщо суд дійшов висновку, що право власності позивача було порушено та підлягає поновленню, державний реєстратор повинен одночасно з державною реєстрацією припинення права власності відповідача на відповідне нерухоме майно провести державну реєстрацію набуття права власності на спірне нерухоме майно за позивачем. При цьому, в силу положень абзацу першого частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV, відомості про право власності відповідача з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вилучаються. Задоволення позову є підставою для вчинення державним реєстратором нової реєстраційної дії - внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі судового рішення».
Стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є публічною, процедурною нормою і не містить та й не може містити приватноправових способів захисту і одночасно та всупереч принципу диспозитивності зобов`язувати суб`єкта поєднувати позовні вимоги, яких приватно-правова норма не передбачає (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.02.2023 року в справі № 316/2082/19 (провадження № 61-17264св21).
Функціональним призначенням процедурних норм є «обслуговування» приватно-правових норм. З урахуванням того, що процедурні норми виконують тільки функцію «обслуговування» приватно-правових норм, то у разі якщо існує суперечність, то вона має вирішуватися на користь приватно-правової норми.
Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2025 року у справі № 607/4154/21 (провадження № 61-14404св24) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності, скасування записів про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вказано, що: «враховуючи обставини справи, що переглядається, зокрема, недоговірний характер правовідносин між сторонами спору, відчуження відповідачем майна на користь третіх осіб ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до пред`явлення позову, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію за ОСОБА_2 прав на нерухоме майно є неналежним способом захисту. Також колегія суддів погоджується з аналогічним висновком і щодо вимог про скасування записів про державну реєстрацію речового права, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 922/2589/19, з 16 січня 2020 року законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а отже, відсутня необхідність застосування позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить - не спроможний надати особі ефективний захист її прав. Доводи касаційної скарги указаних висновків не спростовують. Аргументи заявника про фактичну відсутність квартир, оскільки їх не було збудовано, не було введено в експлуатацію, а тому скасування державної реєстрації, яка стала підставою для первісного вибуття спірного майна з власності співвласників житлового будинку, призведе до відновлення порушеного права, - необґрунтовані та спростовуються таким.
Таким чином, за фактичних обставин цієї справи, вирішальне значення для неможливості застосування обраного позивачем способу захисту своїх прав є факт юридичного вибуття майна з володіння на користь третіх осіб. Крім того, позивач ОСОБА_1 визначив власників спірного майна ОСОБА_4, ОСОБА_7 у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. З огляду на це, заявлені позивачем вимоги до відповідача ОСОБА_2 не призведуть до відновлення порушеного права, оскільки не скасують право власності вказаних третіх осіб. Для досягнення даної мети особі, право якої порушено, необхідно звертатися до фактичного власника спірного майна з віндикаційним позовом, що передбачає витребування майна з чужого володіння.
Колегія суддів звертає увагу на те, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Протилежні доводи касаційної скарги спростовуються усталеним підходом до розгляду подібних справ».
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Судом встановлено, що горищне приміщення багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 на момент прийняття загальними зборами співвласників рішень щодо його реконструкції належало до спільного майна багатоквартирного будинку. Отже, на момент прийняття співвласниками рішень щодо реконструкції горища останнє було об`єктом права спільної сумісної власності усіх співвласників будинку.
Як встановлено судом, рішеннями загальних зборів ОСББ «Гірського, 18» ОСОБА_4 було уповноважено здійснити реконструкцію горищного приміщення із надбудовою другого поверху та мансарди. На виконання зазначених рішень 04 квітня 2013 року між ОСББ «Гірського, 18» та ОСОБА_4 укладено договір № 04/04-2013, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов`язався виконати реконструкцію горищного приміщення, а після завершення робіт набував право власності на створені другий та мансардний поверхи, тоді як співвласники отримували нову покрівлю над будинком.
У подальшому ОСОБА_4 уклав із ОСОБА_2 договір пайової участі, на виконання якого останній передав їй квартиру АДРЕСА_4 , а державним реєстратором було зареєстровано за ОСОБА_2 право приватної власності на зазначений об`єкт нерухомого майна.
При цьому судом встановлено, що договір № 04/04-2013 від 04 квітня 2013 року у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, не розривався, не скасовувався та не припинявся. Відомостей про припинення його дії матеріали справи не містять, а тому на момент розгляду справи він залишається чинним та є належною цивільно-правовою підставою виникнення прав та обов`язків його сторін.
Разом із тим предметом заявленого позову є вимоги про скасування рішення державного реєстратора та державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 .
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України право особи підлягає судовому захисту лише у спосіб, який є належним та ефективним. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та забезпечувати його реальне поновлення, а обрання неналежного або неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у позові.
Оцінюючи заявлений спосіб захисту, суд виходить із того, що навіть у разі задоволення позовних вимог та скасування рішення державного реєстратора право спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку на реконструйовані приміщення не буде відновлено.
Такий висновок обумовлений тим, що підставою виникнення права на реконструйовані приміщення є не лише державна реєстрація, а й чинний договір № 04/04-2013 від 04 квітня 2013 року, укладений між ОСББ «Гірського, 18» та ОСОБА_4 , яким передбачено передачу останньому права власності на реконструйовані приміщення після виконання ним своїх договірних зобов`язань.
Відтак скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 саме по собі не припиняє дії зазначеного договору, не вирішує питання належності права власності на реконструйовані приміщення та не повертає їх до складу спільного майна співвласників багатоквартирного будинку.
За відсутності судового рішення про визнання недійсним або припинення договору від 04.04.2013 року його умови залишаються обов`язковими для сторін, а тому після усунення наслідків державної реєстрації за ОСОБА_2 існуватимуть чинні договірні підстави для набуття права власності ОСОБА_4 , а не для автоматичного повернення реконструйованих приміщень у спільну сумісну власність співвласників багатоквартирного будинку.
Таким чином, задоволення заявлених позовних вимог не призведе до поновлення того права, на захист якого звернулася позивач, оскільки наслідком такого рішення не стане відновлення права спільної сумісної власності співвласників на спірне горищне приміщення.
Фактично обраний позивачем спосіб захисту усуває лише наслідки державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 , однак не усуває чинної договірної підстави виникнення права власності у ОСОБА_4 та, відповідно, не відновлює правового режиму спільного майна багатоквартирного будинку.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного права, який не відповідає змісту спірних правовідносин та не забезпечує реального відновлення права спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку. Відповідно, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Вирішуючи даний спір, суд звертає увагу на правову природу та індивідуальні ознаки об`єктів, щодо яких заявлені вимоги, а також на їх істотні відмінності.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 10 жовтня 2016 року у справі № 766/2797/16-ц було заборонено ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо проведення будівельних робіт з будівництва надбудови другого та третього поверхів над квартирою АДРЕСА_9 .
Разом з тим предметом даного спору є державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_4 , яка виникла внаслідок реконструкції багатоквартирного житлового будинку, тоді як позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 у цьому ж будинку.
Отже, матеріали справи не містять доказів того, що ухвала Апеляційного суду Херсонської області, якою було застосовано заходи забезпечення позову, стосувалася реконструкції або будівництва над квартирою АДРЕСА_3 чи будь-яким іншим чином обмежувала права та законні інтереси ОСОБА_1 як власника саме цієї квартири.
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 4 Цивільного процесуального кодексу України судовий захист надається лише у разі доведеності факту порушення, невизнання або оспорювання права чи законного інтересу особи, яка звернулася до суду.
Однак позивачем не доведено, яким саме чином державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_4 порушує її суб`єктивні права як власника квартири АДРЕСА_3 , а також не обґрунтовано, яким чином скасування рішення державного реєстратора та припинення державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 призведе до відновлення чи захисту саме її порушеного права.
Саме лише посилання на наявність спору щодо реконструкції багатоквартирного будинку не є достатнім для висновку про порушення цивільного права позивача, оскільки судовому захисту підлягає конкретне порушене право або охоронюваний законом інтерес, а не абстрактний інтерес у дотриманні законності.
Крім того, судом встановлено, що Декларація про готовність до експлуатації об`єкта «Реконструкція багатоквартирного житлового будинку з надбудовою другого та третього поверхів по АДРЕСА_2 », на підставі якої було проведено державну реєстрацію права власності, у встановленому законом порядку не скасована, недійсною не визнавалася та залишається чинною.
Таким чином, правова підстава введення реконструйованого об`єкта в експлуатацію продовжує існувати, а заявлені позовні вимоги фактично спрямовані виключно на скасування похідної реєстраційної дії без оспорювання документа, який є однією з правових підстав її вчинення.
За таких обставин позивачем не доведено ані факту порушення її суб`єктивного права, ані того, що обраний спосіб захисту є належним та ефективним і здатний призвести до відновлення її прав, що відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України та усталеної практики Верховного Суду є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
З урахуванням наведеного, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , індексний номер 35799282 від 21 червня 2017 року (номер запису про право власності 21037671 від 16 червня 2017 року).
Суд виходить із того, що позивачем не доведено факту порушення її суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу оскаржуваною державною реєстрацією, а також не обґрунтовано, яким чином скасування рішення державного реєстратора призведе до відновлення її прав. Крім того, чинними залишаються Декларація про готовність об`єкта до експлуатації та договір № 04/04-2013 від 04 квітня 2013 року, які позивачем не оспорюються та є самостійними правовими підставами виникнення спірних правовідносин. За таких обставин обраний позивачем спосіб захисту не є належним та ефективним, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З квитанції № ПН1675 від 01.12.2017 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн.
Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду покладається на позивача у повному обсязі.
На підставі статей 15, 16, 382, 387, 388 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 48, 50, 51, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, –

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» про скасування рішення державного реєстратора – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.06.2026 року

Суддя	Я. В. Шестакова