СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року м. Харків Справа № 917/1978/25

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Склярук О.І., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.,

розглянувши заяву (вх.4676) позивача про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати на стадії апеляційного перегляду у справі за наслідками розгляду  у порядку письмового провадження без виклику сторін у судове засідання апеляційної скарги відповідача , за вх. №308 п/1 на рішення господарського суду Полтавської області від "20" січня 2026 р. ( суддя Байдуж Ю. С. ) та на додаткове рішення господарського суду Полтавської області від "30" січня 2026 р. (суддя Байдуж Ю. С. )  у справі №917/1978/25 
за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська компанія будівництва та реконструкції" , м. Київ, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремінь Сталь" ,с. Піщане, Кременчуцький район, Полтавська область, 
про стягнення 76 525,00 грн, 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від "20" січня 2026 р. у справі позовні вимоги – задоволено ; Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремінь Сталь" (код ЄДРПОУ 42384240; вул. Лісна, буд. 22а, с. Піщане, Кременчуцький район, Полтавська область, 39701) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська компанія будівництва та реконструкції" (код ЄДРПОУ 36483094; вул.Промислова, 4, м. Київ, 01013) 76 525,00 грн сплачених за товар коштів та 3028,00 грн витрат зі сплати судового збору.
Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від "30" січня 2026 р. у справі задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська компанія будівництва та реконструкції" про ухвалення додаткового рішення по справі №917/1978/25. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремінь Сталь" (код ЄДРПОУ 42384240; вул. Лісна, буд. 22а, с. Піщане, Кременчуцький район, Полтавська область, 39701) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська компанія будівництва та реконструкції" (код ЄДРПОУ 36483094; вул.Промислова, 4, м. Київ, 01013) 17 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись з ухваленим судом першої інстанції судовим рішенням, апелянт звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою .
Для розгляду справи шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Россолов В. В. , суддя Гетьман Р. А.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.04.2026 у справі апеляційну скаргу відповідача , за вх. №308 п/1 на рішення господарського суду Полтавської області від "20" січня 2026 р. та на додаткове рішення господарського суду Полтавської області від "30" січня 2026 р. у справі №917/1978/25 – залишено без задоволення. Рішення господарського суду Полтавської області від "20" січня 2026 р. та на додаткове рішення господарського суду Полтавської області від "30" січня 2026 р. у справі №917/1978/25 – залишено без змін.

27.04.2026 від позивача надійшла заява (вх.4676) про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати у справі , в якій заявник просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Позивачем також зазначалося щодо правових витрат у поданому відзиві на апеляційну скаргу .
05.05.2026 від відповідача надійшло клопотання (вх.5070) щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги . Зазначено щодо неспівмірності зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг , завищеним розміром .Просить зменшити стягнення до 3000, 00грн. 
Проаналізувавши означену заяву про прийняття додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати у справі , колегія суддів зазначає про таке. 
Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України):
- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;
- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
У постанові від 09.12.2021 у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, додаткова постанова Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц).
Отже, розмір таких витрат має бути розумним, обґрунтованим, підтвердженим належними доказами, тобто відповідати вказаним критеріям.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 180 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. 
Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібні за змістом висновки наведено у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у додатковій постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі № 927/153/22).
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123-130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 12.04.2023 у справі № 127/9918/14-ц).
Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити й оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру й обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем в порядку, передбаченому ст. 42, 46, 123, 126, 129 ГПК України, подано заяву про понесення судових витрат на професійну правничу допомогу з дотриманням вимог процесуального законодавства.
Позивачем до своєї заяви про стягнення судових витрат надано копії наступних документів: Акт прийому-передачі послуг №28 від 26.02 .2026; Платіжна інструкція №10105 від 04.03.2026 .
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Українська компанія будівництва та реконструкції" (Замовник) та Адвокатським бюро "Валько Ігор та партнери" (Виконавець) 10.04.2023 укладено договір про надання правничої допомоги № 426/23 (надалі - Договір), строком дії з моменту укладення і до 31.10.2026 (п. 6.7 Договору в редакції додаткової угоди № 1 від 14.10.2024).
Вартість послуг та порядок оплати погоджені сторонами вказаного договору у додатку № 1 від 14.10.2024 до Договору, згідно якого вартість 1 години послуг (здійснення представництва Замовника у відносинах з будь-якими юридичними, фізичними та іншими особами, без обмеження повноважень) становить 2500 грн.
Оплата гонорару здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний банківський рахунок Виконавця протягом 5 робочих днів з дати підписання акту-рахунку або пред`явлення рахунку до сплати.
Згідно наданого позивачем акту прийому-передачі послуг , який підписано сторонами Договору без зауважень, Виконавець передав, а Замовник прийняв послуги по Договору на загальну суму 21666,67 грн без ПДВ, в тому числі послуги з підготовки відзиву у справі №917/1978/25 на суму 10000,00 грн.
Також Платіжна інструкція №10105 від 04.03.2026 на суму 21666,67 грн. за послуги згідно акту №28 від 26.02.2026.
Також, в матеріалах справи наявний Ордер від 17.10.2025 виданий Адвокатським бюро «Валько Ігор та Партнери» на підставі Договору .(Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №685 від 29.10.2009).

Оцінивши подані заявником докази, зміст укладених договорів про надання правничої допомоги, характер виконаних адвокатом робіт, їх відповідність матеріалам справи та з урахуванням усталених правових позицій Верховного Суду щодо критеріїв реальності, необхідності та розумності витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів доходить до такого висновку.
Подані документи – є належними, допустимими та достовірними доказами фактичного понесення позивачем витрат . Зміст договорів свідчить про чітко визначений обсяг правничої допомоги, безпосередньо пов`язаний з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, акт про надані послуги підтверджує виконання адвокатом відповідних процесуальних дій та їх співвіднесення з матеріалами справи.
Колегія суддів зазначає, що судове втручання у розмір винагороди адвоката можливе виключно у випадку доведеної її неспівмірності фактично наданим послугам або очевидної надмірності, що випливає з ч. 4 ст. 126 ГПК України. 
Більше того, апеляційний суд залишив апеляційну скаргу відповідача без задоволення , що, відповідно до ст. 129 ГПК України, зумовлює покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.

Проте судова колегія зауважує , що у постанові Верховного Суду від 02.02.2024 року по справі №910/9714/22 зазначено:
« 6.42. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
6.43. Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.
6.44. Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині».
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 року у справі №922/2685/19, у додатковій постанові Верховного Суду від 15.11.2022 року у справі №873/29/22 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», рішення у справі «Баришевський проти України», рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України», рішення у справі «Двойних проти України», рішення у справі «Меріт проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подані докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, враховуючи характер спору по даній справі, ступінь її складності, незначний обсяг матеріалів у справі, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд апеляційної інстанції вважає завищеним розмір таких витрат.
При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює вказані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону у справі (боржника).
Так, заявлений представником розмір витрат на професійну правничу допомогу, на думку суду, не узгоджується з вищенаведеними вимогами чинного законодавства щодо розумності, необхідності та співмірності відповідних витрат.
Зазначене є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з іншої сторони. 
Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №550/936/18.

Колегія суддів, враховуючи все наведене та дослідивши подані докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, а саме договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі послуг та платіжну інструкцію, дійшла висновку про підтвердження факту надання послуг та їх оплати.
Разом із тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує критерії співмірності, розумності та необхідності таких витрат, визначені статтями 126, 129 ГПК України та практикою Верховного Суду.
Колегія суддів враховує, що під час апеляційного перегляду представником позивача було підготовлено відзив на апеляційну скаргу без подання нових доказів та без значного обсягу додаткової правової роботи, а викладена у відзиві правова позиція здебільшого ґрунтується на доводах, наведених під час розгляду справи судом першої інстанції.
З огляду на характер та складність спору, обсяг фактично наданих послуг, а також принцип співмірності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, що є розумним та співмірним у даному випадку.
При цьому колегія суддів зазначає, що залишення без змін додаткового рішення суду першої інстанції щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 500,00 грн. не суперечить наведеним висновкам, оскільки питання співмірності витрат оцінюється судом окремо з урахуванням конкретного обсягу наданих послуг, стадії судового розгляду та процесуальної поведінки учасників справи на кожній із стадій провадження.
В іншій частині в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Задовольнити частково заяву (вх.4676) позивача про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати по справі .
2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремінь Сталь" (код ЄДРПОУ 42384240; вул. Лісна, буд. 22а, с. Піщане, Кременчуцький район, Полтавська область, 39701) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська компанія будівництва та реконструкції" (код ЄДРПОУ 36483094; вул. Промислова, 4, м. Київ, 01013) 8000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В решті заяви відмовити.
3.Доручити Господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Склярук 

Суддя Р.А. Гетьман 

Суддя В.В. Россолов