РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/6318/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 	
 	про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність відповідача , щодо відмови у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень на підставі п. 4 Постанови КМУ від 1 1 лютого 2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану” та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень на підставі п. 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану”.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, будучи військовослужбовцем Національної гвардії України, який проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 НГУ, у період проходження військової служби безпосередньо брав участь у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, а загальна тривалість такої участі станом на 13.02.2025 року становила 682 календарні дні, що перевищує шість місяців. Позивач зазначає, що, незважаючи на відповідність визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України під час воєнного стану» умовам для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень, відповідач протиправно відмовив йому у її призначенні та виплаті, посилаючись на те, що контракт про проходження військової служби було укладено до оголошення мобілізації. Вважаючи таку відмову незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує його права та законні інтереси, Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 14.04.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивач уклав контракт про проходження військової служби 15.07.2020 року, тобто до введення воєнного стану та оголошення мобілізації в Україні, а відтак не належить до категорії військовослужбовців, на яких поширюється дія пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України під час воєнного стану». Зазначив, що незважаючи на наявність у позивача статусу учасника бойових дій та підтвердження безпосередньої участі у бойових діях понад шість місяців, сам факт укладення контракту до початку воєнного стану виключає його право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень, передбаченої зазначеною постановою. У зв`язку з викладеним відповідач вважає оскаржувану відмову правомірною та просить у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відповідь на відзив, у якій наполягав на протиправній відмові відповідача у нарахуванні та виплаті винагороди відповідно до постанови КМУ № 153, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. 
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.
Судом установлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , є військовослужбовцем Національної гвардії України та на час виникнення спірних правовідносин проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Як убачається з матеріалів справи, 15 липня 2020 року позивачем було укладено контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України строком на три роки. З часу укладення зазначеного контракту позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та продовжує її проходження станом на час розгляду справи.
Водночас судом встановлено, що у зв`язку з продовженням проходження військової служби в особливий період строк дії контракту позивача було продовжено понад строки, визначені первинними умовами його укладення, до оголошення демобілізації, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №319 від 18 жовтня 2023 року.
З матеріалів справи судом також установлено, що під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України позивач безпосередньо брав участь у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, а також у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України, а саме: з 01.09.2022 по 30.11.2022, з 01.01.2023 по 14.02.2023, з 12.04.2023 по 20.05.2023, з 03.07.2023 по 28.07.2023, з 01.08.2023 по 22.08.2023, з 04.09.2023 по 20.01.2024, з 29.01.2024 по 25.02.2024, з 14.03.2024 по 01.06.2024, з 19.06.2024 по 13.08.2024, а також з 24.08.2024 по 06.01.2025, під час перебування у місті Слов`янськ Донецької області.
Вказані обставини підтверджуються довідкою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.01.2025 року за вихідним №30/35/10/1-6885, відповідно до якої загальна тривалість безпосередньої участі позивача у бойових діях та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України станом на 13.02.2025 року становила 682 (шістсот вісімдесят два) календарні дні.
Поряд із цим, здійснивши аналіз та обрахунок наведених у зазначеній довідці періодів безпосередньої участі позивача у бойових діях та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, судом установлено, що станом на 13 лютого 2025 року, тобто на дату набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України під час воєнного стану», сукупна тривалість безпосередньої участі Позивача у відповідних заходах перевищувала шість місяців.
Крім того, судом установлено, що позивач набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , виданим 15 лютого 2024 року.
Судом також установлено, що Кабінетом Міністрів України 11 лютого 2025 року прийнято постанову №153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України під час воєнного стану», якою визначено умови та порядок реалізації експериментального проєкту, зокрема передбачено можливість виплати окремим категоріям військовослужбовців одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень за тривалість проходження військової служби в бойових умовах за наявності встановлених нормативним актом умов.
З огляду на зазначене, вважаючи, що він відповідає критеріям, визначеним абзацом другим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України із відповідним рапортом про призначення та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (одного мільйона) гривень за тривалість проходження військової служби в бойових умовах.
Однак за наслідками розгляду поданого рапорту уповноваженою комісією військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України було прийнято рішення про відмову позивачу у призначенні та виплаті зазначеної одноразової грошової винагороди. Як убачається із висновку комісії, підставою для відмови визначено те, що позивач не має права на отримання відповідної виплати у зв`язку з укладенням ним контракту про проходження військової служби до оголошення мобілізації, а саме 15.07.2020 року.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, позивач вважає, що така відмова є протиправною, необґрунтованою та такою, що прийнята з неправильним застосуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, оскільки, на його переконання, він відповідає усім визначеним цією постановою критеріям для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди, а саме: на дату набрання чинності вказаною постановою не досяг 25-річного віку, проходив військову службу за контрактом, а сукупний строк його безпосередньої участі у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України перевищував шість місяців.
Саме наявність спору щодо правомірності відмови військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, зумовила звернення останнього до адміністративного суду з метою захисту своїх прав, свобод та законних інтересів у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 67 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
На підставі статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема, підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 2232 проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232 передбачені види військової служби, зокрема, базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Як визначено частиною сьомою статті 2 Закону № 2232 базову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
На підставі частини першої статті 4 Закону № 2232 Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону № 2232 (встановлено, що базова загальновійськова підготовка для громадян, визначених підпунктом 7 пункту 2 розділу ІІ Закону № 3633-IX від 11.04.2024, розпочинається з 1 вересня 2025 року) базова загальновійськова підготовка проводиться з метою здобуття громадянами України військово-облікової спеціальності, навичок і умінь, необхідних для виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону № 2232 для проходження базової військової служби направляються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі (жіночої статі - добровільно), яким до дня відправлення на базову військову службу виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку. Зазначені громадяни України можуть один раз обрати рік проходження базової військової служби до досягнення ними 24-річного віку.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників, у добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
На підставі частини першої статті 20 Закону № 2232 на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби:
особи рядового складу з числа військовослужбовців базової військової служби, які пройшли базову загальновійськову підготовку, проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі та/або пройшли базову загальновійськову підготовку - на військову службу за контрактом осіб рядового складу.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 153 Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану, якою затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Постанова № 153)
Пунктом 2 Постанови № 153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Порядок № 153).
Відповідно до пункту 3 Постанови № 153 встановлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з пунктом 4 Постанови № 153 встановлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 153 цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Як визначено пунктом 2 Порядку № 153 під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років (далі - окремі категорії громадян).
На підставі пункту 7 Порядку № 153 контракт з окремими категоріями громадян укладається строком на один рік з обов`язковою умовою безпосередньої участі таких громадян у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців протягом дії контракту. 
Відповідно до пункту 13 Порядку № 153 (…) однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців за сукупністю протягом дії контакту Для громадян України, зазначених у пункті 2-1 цього Порядку, однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше дванадцяти місяців за сукупністю протягом дії контракту.
Згідно з пунктом 15 Порядку № 153 військовослужбовцям, які уклали контракт відповідно до цього Порядку, виплачується одноразова грошова допомога після укладення контракту, проходження відповідної підготовки та вступу до виконання обов`язків за посадою у військових частинах відповідно до переліку, затвердженого Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії або Адміністрацією Держприкордонслужби (далі - одноразова грошова допомога), у розмірі 1 млн. гривень, яка виплачується трьома частинами:
перша частина 200 000 гривень протягом п`яти робочих днів після підписання контракту та вступу до виконання обов`язків за посадою, на яку призначений;
друга частина 300 000 гривень протягом п`яти робочих днів після проходження відповідної підготовки та залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань, про що оголошується наказом командира військової частини;
третя частина 500 000 гривень у день виключення із списків особового складу військової частини, а у разі продовження військової служби за новим контрактом - в останній день дії контракту, укладеного відповідно до цього Порядку.
Суд звертає увагу, що застосовними у даними випадку є саме пункти 3, 4 Постанови № 153, оскільки Порядок № 153 передбачає укладення контракту за відповідною формою, натомість, вказані пункти Постанови № 153 регламентують випадки укладення контракту до набрання законної сили відповідними Постановою та Порядком.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить із необхідності всебічного, повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, дослідження наданих сторонами доказів та правильного застосування норм матеріального права, які регулюють порядок реалізації права військовослужбовців на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України під час воєнного стану».
Судом установлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 запроваджено механізм реалізації експериментального проєкту, спрямованого на підвищення мотивації громадян України до проходження військової служби у період дії правового режиму воєнного стану, зокрема шляхом встановлення права окремих категорій військовослужбовців на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження військової служби в бойових умовах у розмірі 1 000 000 гривень за умови відповідності критеріям, визначеним пунктом 4 зазначеної Постанови.
З аналізу положень пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 вбачається, що законодавцем (нормотворцем) визначено вичерпний перелік умов, за наявності яких військовослужбовець набуває право на отримання відповідної одноразової грошової винагороди. При цьому застосування положень вказаної Постанови повинно здійснюватися виключно у спосіб та в межах умов, прямо передбачених нормативно-правовим актом, без довільного розширення або звуження змісту встановлених ним прав і гарантій.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, належить до осіб сержантського складу Національної гвардії України та проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Судом установлено, що позивач уклав контракт про проходження військової служби 15.07.2020 року. Разом із тим, у зв`язку із введенням в Україні правового режиму воєнного стану та продовженням виконання позивачем обов`язків військової служби, строк дії вказаного контракту не припинився, а був продовжений понад встановлені строки до оголошення демобілізації, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №319 від 18.10.2023 року.
Таким чином, судом встановлено, що в період дії воєнного стану позивач висловив волевиявлення щодо подальшого проходження військової служби та продовжив контрактні правовідносини з державою, продовжуючи виконувати обов`язки військової служби в особливий період, у тому числі безпосередньо виконуючи бойові завдання із захисту незалежності та територіальної цілісності України.
Крім того, з наданих суду доказів встановлено, що позивач під час проходження військової служби неодноразово залучався до безпосередньої участі у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, а також до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України.
Зокрема, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 24.01.2025 року №30/35/10/1-6885 підтверджено, що загальна тривалість безпосередньої участі Позивача у бойових діях та зазначених заходах станом на 13.02.2025 року становила 682 календарні дні, що більш ніж утричі перевищує мінімальний шестимісячний строк безпосередньої участі у бойових діях, визначений пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153.
Також судом враховано, що позивач має статус учасника бойових дій, який підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 15.02.2024 року, що додатково підтверджує виконання ним бойових завдань у період збройної агресії російської федерації проти України.
Окрім цього, матеріали справи не містять будь-яких доказів притягнення позивача до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військових адміністративних правопорушень, а також до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про відсутність визначених законодавством обставин, які могли б бути підставою для відмови у призначенні та виплаті спірної одноразової грошової винагороди.
За таких обставин суд приходить до переконання, що позивач фактично та юридично відповідає усім суттєвим критеріям, передбаченим пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153, а саме: є військовослужбовцем Національної гвардії України, проходить військову службу за контрактом, на момент дії відповідних положень Постанови не досяг визначеного вікового критерію, має підтверджений строк безпосередньої участі у бойових діях понад шість місяців та не має обмежень, які б виключали можливість отримання відповідної виплати.
Щодо доводів відповідача про те, що позивач не набув права на отримання одноразової грошової винагороди виключно з тієї підстави, що первинний контракт про проходження військової служби був укладений 15.07.2020 року, тобто до введення на території України воєнного стану, суд зазначає таке.
Суд звертає увагу, що ні положення пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України №153 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ні інші положення зазначеної Постанови не містять прямої норми, відповідно до якої військовослужбовці, які уклали первинний контракт до 24.02.2022 року, автоматично позбавляються права на отримання одноразової грошової винагороди.
Отже, встановлення відповідачем додаткового критерію для реалізації позивачем права на отримання грошової винагороди, а саме відсутності факту проходження військової служби за контрактом до введення воєнного стану, є фактичним доповненням положень Постанови Кабінету Міністрів України №153 новою умовою, яка безпосередньо не передбачена нормативно-правовим актом.
Суд наголошує, що суб`єкти владних повноважень відповідно до статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами України. Відповідач, здійснюючи розгляд рапорту Позивача та приймаючи рішення про відмову у виплаті винагороди, не був наділений повноваженнями самостійно розширювати перелік підстав для відмови у такій виплаті шляхом встановлення додаткових умов, які відсутні у Постанові Кабінету Міністрів України №153.
Також суд бере до уваги положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Зміст принципу рівності перед законом полягає у необхідності однакового правового регулювання та однакового застосування правових норм до осіб, які перебувають в однакових або співставних юридично значимих обставинах.
У спірних правовідносинах суд вважає, що військовослужбовці, які уклали контракт до введення воєнного стану у віці до 25 років, а в подальшому під час дії воєнного стану добровільно продовжили проходження військової служби, продовжили дію контракту або уклали новий контракт, та фактично виконували бойові завдання у районах ведення бойових дій, перебувають у рівних умовах з військовослужбовцями, які вперше уклали контракт під час воєнного стану.
Інше тлумачення положень Постанови Кабінету Міністрів України №153 та виключення такої категорії військовослужбовців із числа осіб, які мають право на отримання одноразової грошової винагороди, призведе до необґрунтованої диференціації їх правового становища виключно за ознакою дати укладення первинного контракту, що не пов`язано ані з характером виконуваних ними завдань, ані з рівнем ризику для життя та здоров`я, ані з обсягом виконаного військового обов`язку щодо захисту Батьківщини.
При цьому суд ураховує, що позивач, незважаючи на укладення первинного контракту до введення воєнного стану, продовжив проходження військової служби в умовах широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України, понад 682 дні безпосередньо брав участь у бойових діях, виконував бойові завдання та не допускав порушень військової дисципліни, а тому позбавлення його права на отримання винагороди лише з формальних підстав суперечило б меті прийняття Постанови Кабінету Міністрів України №153, яка спрямована на підвищення мотивації військовослужбовців до проходження військової служби та належне визнання їхнього внеску у захист держави.
Отже, з урахуванням установлених у справі обставин, принципів верховенства права, законності, правової визначеності та рівності громадян перед законом, суд доходить висновку, що Позивач набув право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 гривень відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, а відмова військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у її нарахуванні та виплаті з мотивів укладення первинного контракту до введення воєнного стану є такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, порушує принцип рівності перед законом та є протиправною.
Щодо визначення відповідачу обов`язку нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови № 153, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини другої та частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача лише за умови, що:
позивач виконав усі вимоги закону для отримання відповідного рішення;
орган влади не має дискреції, тобто не має права обирати між кількома варіантами поведінки.
Якщо ж для вирішення питання орган влади повинен здійснити оцінку документів, перевірити їх відповідність, витребувати додаткові відомості, усунути розбіжності або використати інші інструменти, що належать до його компетенції, суд не вправі підміняти собою адміністративний орган, а має лише зобов`язати його розглянути заяву та ухвалити рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Така позиція є усталеною і узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 22 квітня 2014 року у справі № 21-484а13, та у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 520/12333/21, від 09 травня 2024 року у справі № 580/3690/23, від 08 грудня 2025 року в справі № 420/13975/24.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, визнання протиправною відмови відповідача у нарахуванні та виплаті Позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, а також зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 (одного мільйона) гривень у порядку та спосіб, визначені чинним законодавством України.
За правилами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому, відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході судового розгляду справи позивач належними та допустимими доказами довів обґрунтованість заявлених позовних вимог, тому суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви.
Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 КАС України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 НГУ, щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), у виплаті одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень на підставі п. 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 НГУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень на підставі п. 4 Постанови КМУ від 11 лютого 2025 р. № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 18 червня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 

Суддя       Н.В. Друзенко