Справа № 127/18415/25
Провадження № 2/127/3710/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про зняття заборони відчуження з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шиманський В.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 про зняття заборони відчуження з нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2361447405101), власником якої є ОСОБА_1 (заборону накладено 09.03.1992 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер обтяження 5290308, Архівний номер 11453VINNITSA1, Архівна дата: 21.05.1998, № реєстра: 14, внутр. № 1601043626EF212D393C) номер запису про обтяження 42006461.
Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2361447405101.
Як зазначено у позовній заяві, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 вересня 1995 року, виданого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Курбатовою С.П., ОСОБА_5 успадкував після смерті ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 . Вказане право власності було зареєстровано в КП «ВООБТІ», що підтверджується реєстраційним посвідченням від 15 вересня 1995 року.
Позивач вказує, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 квітня 2021 року у цивільній справі №127/1335/21 за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Вказана ухвала набрала законної сили 23 квітня 2021 року.
На підставі зазначеної ухвали суду за позивачем було зареєстровано право власності на вказану квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №257115167 від 19 травня 2021 року.
Разом із тим, як зазначає позивач, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №257113124 від 19 травня 2021 року, стосовно квартири АДРЕСА_2 наявний запис про обтяження у вигляді заборони відчуження.
Позивач зазначає, що відповідний запис зареєстрований 18 липня 2007 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за №5321694 як архівний запис. При цьому дата виникнення обтяження зазначена 09 березня 1992 року, архівний номер 11453VINNITSA1, № реєстра 14, внутрішній №1601043626EF212D393C. Підстава обтяження у реєстрі не вказана.
З метою встановлення підстав накладення вказаної заборони представником позивача було направлено адвокатські запити до Першої вінницької державної нотаріальної контори, Державного нотаріального архіву Вінницької області, Виконавчого комітету Вінницької міської ради та Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці.
Згідно листа Першої вінницької державної нотаріальної контори від 16 травня 2025 року №834/01-16 документи, на підставі яких 09 березня 1992 року було зареєстровано арешт на квартиру, перебувають на зберіганні у Державному нотаріальному архіві Вінницької області.
У свою чергу, Державний нотаріальний архів Вінницької області листом від 23 травня 2025 року №928/01-18 відмовив у наданні запитуваної інформації.
Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта №258180533 від 25 травня 2021 року встановлено наявність запису про обтяження №42006461, державним реєстратором якого зазначено Левчук І.В. Виконавчого комітету Вінницької міської ради, вид обтяження — заборона на нерухоме майно.
Позивач зазначає, що Виконавчий комітет Вінницької міської ради листом від 15 травня 2025 року №01/00/011/31268 відмовив у наданні документів, на підставі яких внесено відповідний запис про обтяження.
Також, відповідно до листа Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці від 02 червня 2025 року, станом на вказану дату виконавчі провадження щодо майнових зобов`язань ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на виконанні у відділі не перебувають. Надати інформацію щодо виконавчих проваджень за період з 2007 по 2017 роки не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю технічної можливості.
Посилаючись на те, що наявність архівного запису про заборону відчуження нерухомого майна без зазначення підстав її накладення та за відсутності будь-яких чинних зобов`язань обмежує його право власності та перешкоджає вільному розпорядженню належним йому майном, позивач просить суд зняти заборону відчуження з квартири АДРЕСА_2 , а судові витрати залишити за ним.
Ухвалою суду від 18 червня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно сторонам встановлено строк для подання відзиву, заперечень та письмових пояснень.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви та доданими до неї матеріалами направлено відповідачам за належними адресами.
Ухвалою суду від 16 липня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано документи і інформацію з Державного нотаріального архіву Вінницької області, Вінницької міської ради, КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» та інших установ щодо підстав накладення та реєстрації заборони відчуження спірного нерухомого майна.
На виконання ухвали суду Державним нотаріальним архівом Вінницької області надано копію договору довічного утримання, посвідченого 09 березня 1992 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим №4-279, на підставі якого було накладено заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_2 .
Листом Виконавчого комітету Вінницької міської ради повідомлено, що при державній реєстрації прав 17 травня 2021 року державним реєстратором відкрито новий розділ у Державному реєстрі речових прав та перенесено відомості про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Державним нотаріальним архівом Вінницької області додатково повідомлено, що 27 січня 1993 року посвідчено угоду про розірвання договору довічного утримання, укладеного 09 березня 1992 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
Томашпільською селищною радою повідомлено про смерть ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Приватним нотаріусом Іськовою Н.М. надано копію спадкової справи, з якої вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
У зв`язку із зазначеним ухвалою суду до участі у справі залучено правонаступників відповідача — ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Ухвалою суду витребувано з КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентаризаційної справи на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2361447405101), із встановленням строку для їх надання до 06 травня 2026 року.
На виконання зазначеної ухвали до матеріалів справи надійшла інвентаризаційна справа №76204 на спірний об`єкт нерухомого майна, яка долучена судом та досліджена під час розгляду справи.
Представник позивача в ході судового розгляду підтримав позов, в подальшому подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в ході судовогоо розгляду заперечив проти позову, в поадльшому у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, відзиву та будь-яких письмових заперечень щодо позовних вимог не подала.
Відповідно до положень статті 223 ЦПК України, суд розглядає справу у разі неявки належним чином повідомлених учасників справи, якщо їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів, оскільки вони були належним чином повідомлені про розгляд справи, відзивів не подали.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). 
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позицію сторони позивача та відповідача, оцінивши представлені суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Предметом розгляду у даній цивільній справі є вимога позивача про зняття заборони відчуження (обтяження) з нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2361447405101, щодо якої наявний запис про обтяження № 42006461 та архівний запис про заборону, зареєстрований 18.07.2007 року за № 5321694.
Судом встановлено, що позивач є власником вказаного нерухомого майна, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.05.2021 № 257115167. Право власності зареєстровано на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2021 у справі №127/1335/21, яка набрала законної сили 23.04.2021.
Разом із тим із відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено наявність чинного запису про обтяження у вигляді заборони відчуження спірної квартири.
Із матеріалів справи вбачається, що первинною підставою виникнення зазначеного обтяження був договір довічного утримання, посвідчений 09.03.1992 Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим №4-279, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , на підставі якого було накладено заборону відчуження на спірне нерухоме майно.
На виконання ухвали суду Державним нотаріальним архівом Вінницької області надано копію зазначеного договору, що підтверджує походження обтяження із відповідного цивільно-правового правочину та його похідний характер від зобов`язальних правовідносин.
Водночас із додатково наданого листа Державного нотаріального архіву Вінницької області встановлено, що 27.01.1993 за реєстровим №6-830 було посвідчено угоду про розірвання договору довічного утримання, укладеного 09.03.1992, що свідчить про припинення зобов`язання, яке становило правову підставу для накладення заборони відчуження.
Таким чином, встановлено, що матеріально-правова підстава для існування обтяження у вигляді заборони відчуження припинилася у зв`язку з розірванням договору довічного утримання, а отже, подальше існування такого обтяження не ґрунтується на чинному зобов`язанні.
Згідно з листом Виконавчого комітету Вінницької міської ради, під час державної реєстрації права власності 17.05.2021 державним реєстратором відкрито новий розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, при цьому відомості про наявні обтяження були перенесені з попередніх реєстрів, зокрема з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Отже, наявне у Державному реєстрі речових прав обтяження є технічно похідним від архівного запису, правова підстава якого втратила чинність у зв`язку з припиненням договору довічного утримання.
Суд також враховує, що відповідно до листа Томашпільської селищної ради ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а згідно з матеріалами спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Іськовою Н.М., спадщину після його смерті прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які залучені до участі у справі як правонаступники.
Водночас відповідачі не подали відзивів, не надали заперечень та не спростували доводів позивача щодо відсутності чинних підстав для збереження обтяження, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи.
Окремо суд враховує, що ухвалою суду у справі витребувано та досліджено інвентаризаційну справу №76204 КП «Вінницьке міське БТІ» щодо спірного об`єкта нерухомості, яка підтверджує ідентифікаційні характеристики квартири та узгоджується з даними державних реєстрів щодо об`єкта нерухомого майна та наявного обтяження.
Оцінюючи наведені докази у сукупності, суд виходить із того, що обтяження має похідний характер і може існувати виключно за наявності чинної матеріально-правової підстави його виникнення. У даному випадку така підстава припинилася ще у 1993 році внаслідок розірвання договору довічного утримання, що підтверджено належними та допустимими письмовими доказами, отриманими судом у порядку витребування.
Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке здійснюється нею відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності становить сукупність повноважень власника щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном.
Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння означає фактичне утримання майна у сфері свого фактичного панування; користування — можливість отримувати корисні властивості речі та її споживчу цінність; розпорядження — визначення юридичної та фактичної долі майна шляхом вчинення правочинів або інших юридично значимих дій.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник здійснює свої правомочності щодо майна на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, у тому числі відчужувати його, передавати у користування іншим особам, а також використовувати його як об`єкт цивільного обороту.
Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Обмеження права власності допускається виключно на підставах і в порядку, прямо встановлених законом.
Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Такий спосіб захисту застосовується у випадках, коли існують юридичні або фактичні обмеження, які не пов`язані з позбавленням права власності, але унеможливлюють або ускладнюють його реалізацію.
У сукупності наведені норми матеріального права визначають, що право власності є повним речовим правом, яке включає триєдину систему правомочностей власника та гарантується державою як непорушне. Втручання у здійснення цих правомочностей допускається лише за наявності законних підстав, а будь-які обмеження, які не ґрунтуються на чинному правовому титулі або втратили підставу свого існування, підлягають усуненню як такі, що порушують гарантований законом баланс прав власника.
Згідно зі статтею 16 ЦК України способом захисту цивільних прав є, зокрема, припинення дій, які порушують право, та усунення перешкод у його здійсненні.
Відповідно до статті 182 ЦК України, речові права на нерухоме майно та їх обтяження підлягають державній реєстрації, а їх виникнення та припинення пов`язані з відповідними юридичними підставами, що підлягають внесенню до державного реєстру.
Частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що запис про обтяження підлягає скасуванню у разі припинення підстав, на яких таке обтяження було зареєстроване, або на підставі рішення суду.
Положення Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 868, також передбачають, що підставою для внесення або збереження обтяження є наявність чинних документів, які підтверджують його виникнення та існування, а у разі припинення таких підстав обтяження підлягає припиненню.
Аналіз зазначених норм права у поєднанні з встановленими обставинами справи свідчить, що збереження запису про заборону відчуження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не відповідає фактичному та правовому стану правовідносин, оскільки обтяження не забезпечує чинного зобов`язання.
Суд також враховує правові висновки, викладені у пункті 2 постанови Пленуму ВССУ від 03.06.2016 №5, відповідно до яких позов про зняття обтяження може бути пред`явлений власником майна у разі, якщо таке обтяження перешкоджає реалізації права власності, а належним способом захисту є саме його скасування у судовому порядку.
Таким чином, встановлено, що позивач як власник майна обмежений у реалізації повноважень розпорядження, а наявне обтяження не має чинної правової підстави для подальшого існування.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що збереження заборони відчуження порушує право власника на вільне володіння, користування та розпорядження майном, а тому таке обтяження підлягає скасуванню як таке, що втратило правову підставу існування.
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
Керуючись статтями 16, 182, 316, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 81, 259, 263–265 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, 

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до правонаступників ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зняття заборони відчуження з нерухомого майна задовольнити.
Зняти заборону відчуження з нерухомого майна – квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2361447405101), власником якої є ОСОБА_1 , яка була накладена 09.03.1992 року Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер обтяження 5290308, архівний номер 11453VINNITSA1, архівна дата 21.05.1998, № реєстра: 14, внутрішній № 1601043626EF212D393C), запис про обтяження № 42006461.
Рішення суду є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та припинення обтяження у встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .
Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 .
Повний текст рішення суду складено 11.05.2026.

Суддя: