ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/2804/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/14/26	Головуючий у 1-й інстанції Шарко О.П.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Чумак О.В.,
суддів: Дряниці Ю.В., Карпушина Г.Л.
за участю секретаря Ванди А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року, ухвалене суддею Шарко О.П.
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок та господарські споруди 
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зобов?язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом ОСОБА_1 та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила: встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій знаходяться житловий будинок та господарські споруди за адресою: АДРЕСА_1 , за варіантом № 1 висновку № 9312 від 29 вересня 2017 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса, а саме: надати їй в користування земельну ділянку площею 276,5 кв. м, ОСОБА_1 надати в користування земельну ділянку площею 235,5 кв. м. Межа порядку користування земельними ділянками співвласниками проходить у такій спосіб: на відстані 1,0 м від житлового будинку літ.«А-1» відрізок довжиною 3, 9 м; поворот праворуч відрізок довжиною 1, 0 м; по лінії розподілу житлового будинку; від кута ганку літ.«аЗ» відрізок під кутом 45 довжиною 1, 41 м; поворот до тильної сторони земельної ділянки відрізок довжиною 3,75 м; поворот ліворуч відрізок довжиною 10,42 м; поворот до тильної сторони земельної ділянки відрізок довжиною 10,67 м; поворот праворуч відрізок довжиною 10,03 м до кута сараю літ. «Б»; по лінії розділу сараю літ. «Б». Земельні ділянки, що виділені в користування співвласників, не повинні розділятися огорожами, які затемнюють вікна.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2007 належить 54/100 частин житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього будівель та споруд, що розташований в АДРЕСА_1 . Власником інших 46/100 частин вищевказаного домоволодіння є ОСОБА_1 .
Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 541 кв.м., яка використовується для його обслуговування.
Вказала, що дана земельна ділянка не була поділена між сторонами, як співвласниками житлового будинку, та не було встановлено порядок її використання.
Позивач вирішила безоплатно приватизувати земельну ділянку, яка знаходиться під 54/100 частиною житлового будинку з господарськими спорудами, але без визначення меж та розміру земельної ділянки, якою вона фактично має користуватися для обслуговування належної їй частки житлового будинку, ОСОБА_2 не може реалізувати дане право.
Крім того, позивач та відповідач не можуть дійти згоди з приводу встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою.
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про зміну предмету позову просила: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди в користуванні спільним майном (господарськими будівлями та спорудами): сараями «Б», «Е», «Ж» і «З»; льохом «Д»; вбиральнею «И», гаражем «К»; навісами «JI» і «М» житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 ; облаштувати прохід в огорожі № 3, 17, 18 для відповідача за рахунок позивача; відновити самовільно знесене і перебудоване ОСОБА_2 спільне майно (господарські будівлі і споруди) зазначеного житлового будинку, а саме сараї літ.«3», «Ж»; навіси літ.«Л», «М»; сарай літ. «К» перебудувати в гараж згідно їх розмірів і характеристик у технічному паспорті від 22 вересня 2005 року, станом на 18 вересня 2007 року.
Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що вона позбавлена можливості повноцінно користуватися своїм майном – 46/100 часткою у праві спільної власності, оскільки вищевказані допоміжні будівлі та споруди знаходяться на ділянці, яка огороджена парканом та якою користується ОСОБА_2 , яка в свою чергу не допускає туди ОСОБА_1 . 
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок та господарські споруди задоволено.
Визначено порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок з відповідною частиною приналежних до нього будівель та споруд, що розташований в АДРЕСА_1 за варіантом № 1 висновку № 9312 від 29 вересня 2017 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М. С. Бокаріуса, а саме: на 54/100 частин ОСОБА_2 надається в користування земельна ділянка площею 276,5 кв. м.; на 46/100 частин ОСОБА_3 надається в користування земельна ділянка площею 235,5 кв. м; межа порядку користування земельними ділянками співвласниками проходить у такій спосіб: на відстані 1,0 м від житлового будинку літ.«А-1» відрізок довжиною 3,9 м; поворот праворуч відрізок довжиною 1,0 м; по лінії розподілу житлового будинку; від кута ганку літ.«аЗ» відрізок під кутом 45° довжиною 1,41 м; поворот до тильної сторони земельної ділянки відрізок довжиною 3,75 м; поворот ліворуч відрізок довжиною 10 42 м; поворот до тильної сторони земельної ділянки відрізок довжиною 10,67 м; поворот праворуч відрізок довжиною 10.03 м до кута сараю літ.«Б»; по лінії розділу сараю літ.«Б». Земельні ділянки, що виділені в користування співвласників, не повинні розділятися огорожами, які затемнюють вікна.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зобов?язання вчинити певні дії відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що житловий будинок належить сторонам у справі на праві спільної часткової власності. Земельна ділянка, що фактично знаходиться у їх спільному користуванні, не поділена та порядок користування нею не визначено. При цьому суд керувався вимогами частини другої статті 377 ЦК України, статей 88, 120 ЗК України та установив порядок користування спірною земельною ділянкою виходячи з дотримання часток кожного співвласника у нерухомому майні і забезпечення вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном на підставі висновку судової земельно-технічної експертизи № 9312 від 29 вересня 2017 року.
Не погодившись з вказаним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду оскаржила ОСОБА_1 , просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольнити вимоги зустрічної позовної заяви, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно вважав висновок судової земельно-технічної експертизи № 9312 від 29 вересня 2017 року належним та достовірним доказом, оскільки експерт при проведені експертизи використав неналежну Методику проведення експертизи. Крім цього, суд безпідставно не врахував, що позивачка за основним позовом самовільно знесла частину надвірних будівель, що істотно вплинуло на результати експертизи. Суд помилково застосував до спірних правовідносин вимоги ст.ст. 364, 367 ЦК України і не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 120 ЦК України в разі відчуження будинку до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною земельної ділянки, необхідною для його обслуговування. Таким чином, ОСОБА_2 має дотримуватися того порядку, який існував до купівлі нею 56 /100 частин будинку.
Від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 30.09.2021, зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 645/1552/19.
Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду – Полтавському апеляційному суду.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року поновлено апеляційне провадження у даній справі. 
Представник ОСОБА_2 адвокат Шевчик Л.А. приймала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Від представника ОСОБА_1 адвоката Лохматова І.Л. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та без участі її представника.
Від представника Служби у справах дітей по Немишлянському району ДССД ХМР Юлії Побережської до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. 
Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., реєстровий № 3683, є власником 54/100 частин житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього будівель та споруд, що розташований в АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 7).
Цей житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 541,0 кв.м і складається із житлового будинку «А-1», загальною площею 95,3 кв.м, житловою площею 59,8 кв.м та надвірних будівель: сараї «Б», «З», «Е» та «Ж»; льох «Д»; вбиральня «И», гараж «К»; навіс «Л» та «М»; огорожа №2-3, 5-9, 11; зливна яма 10.
Інша 46/100 частин вищевказаного будинку належить ОСОБА_1 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2007 року у справі № 2-264-2007р.
Тобто, спірний житловий будинок належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу із встановленням порядку його користуванням, внаслідок чого, фактично утворилось дві квартири під різними номерами, одна з яких під номером 2, якою користується позивач, а інша - під номером 1, якою користується відповідач.
Земельна ділянка, яка знаходиться під житловим будинок не була поділена між позивачем та відповідачем в порядку передбаченому чинним законодавством України, а також між цими особами не був встановлений порядок користування нею.
Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №9312 від 29 вересня 2017 року, складеного судовим експертом Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса Осипенко К.О. на розгляд суду запропоновано 4 варіанти використання земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до частки кожного співвласника житлового будинку. 
На розгляд суду надано 1 варіант порядку користування земельною ділянкою: 
На 54/100 частки ОСОБА_2 надається в користування земельною ділянка площею 276,5 кв.м.
На 46/100 частки ОСОБА_1 надається в користування земельною ділянка площею 235,5 кв.м.
Границя порядку користування земельних ділянок співвласників проходить у такий спосіб:
- на відстані 1,0 м від житлового будинку літ. «А-1» відрізок довжиною 3,9 м;
- поворот праворуч відрізок довжиною 1,0 м;
- по лінії розподілу житлового будинку;
- від кута ґанку літ. «аЗ» відрізок під кутом 45° довжиною 1,41 м;
- поворот до тильної сторони земельної ділянки відрізок довжиною 3,75 м;
- поворот ліворуч відрізок довжиною 10,42 м;
- поворот до тильної сторони земельної ділянки відрізок довжиною 10,67 м;
- поворот праворуч відрізок довжиною 10,03 м до кута сараю літ. «Б»;
- по лінії розподілу сараю літ. «Б».
Земельні ділянки, що виділені в користування співвласників, не повинні розділятися огорожами, які затемнюють вікна.
В цьому варіанті будуть дотримані вимоги ОСОБА_4 2.5 - 28-2006 «Природне і штучне освітлення» у приміщеннях квартири АДРЕСА_2 , та при цьому другий співвласник будинку ОСОБА_5 буде мати доступ для користування іншим спільним майном - надвірних будівель: Сарай - літ. «Б», «Е», льох - літ. «Д», вбиральня літ. «И», гараж літ. «К», зливна яма - 10.
Враховуючи запропонований судовим експертом варіант користування сторонами спільною земельною ділянкою, який передбачає виділення в користування позивача та відповідача земельних ділянок площею відповідно до реальних часток співвласників домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, вищевказаний варіант використання земельної ділянки забезпечить позивачу та відповідачу безперешкодне обслуговування належних їм на праві власності частин домоволодіння, та вирішить питання окремого землекористування між сторонами. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до частини першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК).
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі статтею 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. 
У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року в справі № 489/2029/17 (провадження № 61-7504св19) зроблено висновок про те, що при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного із співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд встановить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд встановлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. 
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 15 травня 2017 року в справі № 6-841цс16, від 01 листопада 2017 року в справі № 6-2454цс16 та Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 лютого 2020 року в справі № 497/1137/17, від 03 листопада 2020 року в справі № 653/1760/16. 
Відповідно до положень статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з даними позовами сторони вказали, що між ними, як співвласниками будинковолодіння, не було досягнуто згоди щодо визначення порядку користування спірною земельною ділянкою.
Висновком судової земельно-технічної експертизи №9312 від 29 вересня 2017 року, складеного судовим експертом Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса Осипенко К.О., враховуючи належні сторонам частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, на розгляд суду надано 1 варіант порядку користування земельною ділянкою: на 54/100 частки ОСОБА_2 надається в користування земельною ділянка площею 276,5 кв.м., на 46/100 частки ОСОБА_1 надається в користування земельною ділянка площею 235,5 кв.м.
Дослідивши вказаний висновок судової земельно-технічної експертизи суд першої інстанції прийшов до висновку, що запропонований судовим експертом варіант користування сторонами спільною земельною ділянкою передбачає виділення в користування позивача та відповідача земельних ділянок площею відповідно до реальних часток співвласників домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , забезпечить позивачу та відповідачу безперешкодне обслуговування належних їм на праві власності частин домоволодіння, та вирішить питання окремого землекористування між сторонами.
На стадії апеляційного перегляду рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року ухвалою Харківського апеляційного суду від 31 січня 2019 року було призначено повторну судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено атестованому судовому експерту Пальченко О.О.
На вирішення експертизи поставлено наступні питання:
1. Визначити варіанти використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до частин кожного співвласника житлового будинку?
2. Чи є можливим визначити такий варіант порядку користування земельною ділянкою, в якому будуть дотримані вимоги ДБН В.2.5-28-2006 «Природне і штучне освітлення» у приміщеннях квартири АДРЕСА_2 , та при цьому другий співвласник будинку ОСОБА_5 буде мати доступ для користування іншим спільним майном надвірних будівель: сарай літ. «Б», «З», «Е», «Ж»; льох літ. «Д», вбиральня літ. «И», гараж літ. «К», навіс літ. «Л», «М», зливна яма 10? (т. 2, а.с. 34-36). 
В подальшому, ухвалою Харківського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року викладено питання, поставлені на вирішення експерта в цивільній справі № 645/2804/16 у наступній редакції: «1. Який фактичний порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 склався історично?; 2. Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно - правових актів установити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1  з урахуванням порядку користування земельною ділянкою, що склався; 3. Який варіант порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 можливо встановити відповідно вимог нормативно - правових актів з урахуванням фактичного порядку користування земельною ділянкою, зазначеного в заяві ОСОБА_1 від 1 жовтня 2019 року (том 2 аркуші справи 96-97) (т. 2, а.с. 129-130).
Висновком судової земельно-технічної експертизи (повторної) № 291/7, складеного 20 березня 2020 року судовим експертом Пальченко О.Ю., на розгляд суду запропоновано один варіант використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 відповідно фактичних реальних частин кожного співвласника житлового будинку між ОСОБА_2 (42/100) та ОСОБА_1 (58/100), який співпадає з варіантом № 1 користування земельною ділянкою відповідно вимог нормативно-правових актів з урахуванням фактичного порядку користування земельною ділянкою та нерухомим майном, зазначеного в заяві ОСОБА_1 від 01.10.2019, оскільки частки, які вказані в первинних правовстановлюючих документах розраховані некоректно – помилково. В користування ОСОБА_2 пропонується земельна ділянка площею 212 кв.м., а в користування ОСОБА_1 – площею 292 кв.м. (т. 2, а.с. 150-278). 
Під час розгляду цієї справи в суді апеляційної інстанції, 21 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку, що є у спільній частковій власності.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 645/1552/19.
Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року залишено без змін ухвалу Харківського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, оскільки вирішення питання щодо поділу в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить сторонам на праві спільної часткової власності, впливає на вирішення спору про визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений будинок (т. 3, а.с. 146-149).
Рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2025 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку, що є у спільній частковій власності задоволено частково.
Поділено в натурі житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований у АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту №ІІ висновку експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Осипенко К.О. №10890/13311-13332 від 30.06.2022 року.
Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_2 у житловому будинку літ. «А-1», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 : житлову кімнату 2-4 площею 16 кв.м., житлову кімнату 2-5 площею 9 кв.м., коридор 2-2 площею 7,9 кв.м., кухню 2-3 площею 5,5 кв.м., санвузол 2-6 площею 1,7 кв.м., разом по житловим 40,1 кв.м.; по надвірним спорудам: тамбур «а1», частину сараю літ. «Б», льох літ «Д», вбиральню літ. «И», сарай літ «К», зливну яму №19, частину паркану №2, паркан №3, хвіртку №12, частину паркану №18.
Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_1 у житловому будинку літ. «А-1» і «А2-1», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 : кімнату 1-5 площею 13,2 кв.м., житлову кімнату 1-6 площею 12,5 кв.м., тамбур 1 площею 2,6 кв.м., кухню 1-2 площею 6,9 кв.м., коридор 1-3 площею 4,0 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 9,3 кв.м., санвузол 1-7 площею 3,4 кв.м., разом по житловим 51,9 кв.м.; по надвірним будівлям і спорудам: сараї літ. Е, частину сараю Б, частку паркану №2, хвіртку №11, паркан №16, частину паркану №18, паркан №20.
Припинено право спільної часткової власності співвласників ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з поділом спільного майна в натурі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у зв`язку зі зміною ідеальних часток співвласників у розмірі 21120,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати: судовий збір в сумі 2525,60 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 6537,60 грн., витрати на правничу допомогу в сумі 18000,00 грн.
В решті вимог первісного позову відмовлено.
У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., про визнання права власності, виділ в натурі у приватну власність нерухомого майна, припинення права спільної часткової власності, визнання недійсним пункту першого договору купівлі-продажу відмовлено в повному обсязі (т. 3, а.с. 177-185).
Даним судовим рішенням змінено ідеальні частки сторін у праві власності на спірне будинковолодіння і визнано, що частка ОСОБА_2 у житловому будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованому у АДРЕСА_1 , складає 47/100, а частка ОСОБА_1 – 53/100.
Апеляційний суд констатує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.02.2020, справа № 210/4458/15-ц; від 04.04.20, справа № 610/1030/18; від 16.06.20, справа № 145/2047/16-ц.
Оскільки на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції відбулися зміни розміру часток сторін у праві власності на спірний житловий будинок та припинено право спільної часткової власності на нерухоме майно, тому визначені судовими експертизами порядок користування земельною ділянкою, не відповідають дійсному на даний час розміру часток сторін на житловий будинок, та відповідно, визначення порядку користування земельною ділянкою за запропонованими у них варіантами не призведе до реального та ефективного відновлення порушених прав сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об?єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом апеляційної інстанції, враховуючи фактичні обставини справи, які виникли на даний час, з огляду на зміну часток у праві власності сторін на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами було роз?яснено право на звернення до суду з клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи, проте, відповідних клопотань від учасників справи не надходило.
Апеляційний суд звертає увагу, що сторони у справі не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою з урахуванням зміненх судовим рішенням часток у праві власності сторін на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, та реального його розподілу.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок та господарські споруди скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок та господарські споруди відмовити.
В іншій частині рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 липня 2018 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця 

Г.Л. Карпушин