Єдиний унікальний номер: 728/3349/25 
Номер провадження 2/728/169/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 року Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі:
головуючої судді Глушко О.І.
при секретарі Коваленко В.В.
за участю: позивачки ОСОБА_1 
представника позивачки - адвокат Осьмака А.В. (в режимі відеоконференції),
представника відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» Савки В.В. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмачі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплачених при звільненні одноразової матеріальної допомоги, додаткової матеріальної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової винагороди з нагоди ювілею та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И В:
19.12.2025 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі відповідач або АТ «Українська залізниця») одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків в сумі 86906 грн 65 коп, додаткову матеріальну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітків в сумі 34762 грн 66 коп, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023-2024 роки в загальній сумі 34272 грн 00 коп, грошову винагороду з нагоди ювілею (60 років) в сумі 6845 грн 00 коп, вказуючи на те, що працювала у виробничому підрозділі «Пасажирське вагонне депо станції Бахмач» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця»та звільнилася з роботи 28.06.2024 року за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком (на підставі ст. 38 КЗпП України), однак відповідач, в порушення ст. 116 КЗпП України та п.п.7.13, 3.15, 3.11 Колективного договору, не провів з нею остаточний розрахунок в день її звільнення; також, з урахуванням положень ст. 117 КЗпП України, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за 183 дні з 29.06.2024 по 28.12.2024 року включно в сумі 104 288 грн 04 коп.
Ухвалою суду від 06.01.2026 року, після усунення недоліків позовної заяви відповідно до ухвали суду від 25.12.2025 року, відкрито провадження у справі з визначенням її розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 11.03.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
03.03.2026 року відповідач подав відзив на позов, у якому просив відмовити у його задоволенні та застосувати строк позовної давності, вважає позов необґрунтованим та безпідставним, виходячи з наступного:
Позивачка дійсно працювала у відповідача з 21.09.2001 року на різних посадах і була звільнена з посади оббивальника 5 розряду виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Бахмач» філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком відповідно до наказу №48/ос від 28.08.2024 з виплатою одноразової матеріальної допомоги у розмірі 5 середноьмісячних заробітків та додаткової матеріальної допомоги у розмірі 2 середньомісячних заробітків згідно п.7.13 Колективного договору, та компенсації 15 днів невикористаної відпустки. Наказ про її звільнення від 28.06.2024 №48/ос доведений Позивачу під розписку, (що підтверджується особистим підписом в наказі.
Щодо заявленої вимоги по сплаті одноразової матеріальної допомоги зазначено, що АТ «Укрзалізниця» є товариством, яке має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Матеріально технічне забезпечення єдиної транспортної системи України на особливий період здійснюється за рахунок державних резервів, які створюються і утримуються на підприємствах.
14 березня 2022 року правлінням АТ «Українська залізниця» на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, керуючись ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» прийнято рішення (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) про призупинення зокрема п.1.1.4 інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, в які входить одноразова матеріальна допомога, компенсація за не використані дні відпустки. З даного рішення правління чітко вбачається воля роботодавця на призупинення виплат матеріальної допомоги, яка передбачена Колективним договором, що узгоджується з ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені Колективним договором між адміністрацією та профспілковим комітетом виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Бахмач» філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», їх призупинення Відповідачем відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Зазначає, що протокольним рішенням №Ц-82/39 Ком.т засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024 правлінням прийнято рішення про втрату чинності з 01.07.2024 року пункту 1.1.4 протокольного рішення №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 та встановлено нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу).
Вважає завищеною суму, яка заявлена позивачкою до стягнення за затримку розрахунку при звільненні. 
Зазначає, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з даним позовом, оскільки тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, сплинув.
12.05.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 22.05.2026 року. 
В судовому засіданні позивачка та її представник - адвокат Осьмак А.В. підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх у повному обсязі. 
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог і просив відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. 
Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 
Як встановлено в судовому засіданні позивач працювала у відповідача на посаді оббивальника у виробничому підрозділі «Пасажирське вагонне депо станції Бахмач» філії «Пасажирська компанія», який є одним з підрозділів АТ «Українська залізниця» 22 роки 09 місяців і 28.06.2024 була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом (розпорядженням) №48/03 від 28.06.2024 року виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо станції Бахмач» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» про припинення трудового договору (контракту) та копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 13.03.1984 року на ім`я позивачки (а.с.28 зворот). 
Цим же наказом було встановлено виплатити одноразову матеріальну допомогу в розмірі 5-ти середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу в розмірі 2-ох середньомісячних заробітків, відповідно до п.7.13 Колективного договору; копію зазначеного наказу позивачка отримала 28.08.2024.
Згідно з пунктом п. 3.11 Колективного договору, укладеного між адміністрацією і профспілковим комітетом відокремленого підрозділу пасажирське вагонне депо станції Бахмач Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2025 роки: працівникам залізниці за бездоганну працю з нагоди ювілею та досягнення пенсійного віку, в тому числі на пільгових умовах, виплачувати грошову винагороду в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки).
Пунктом 3.11 даного Колективного договору передбачено: починаючи з 01.01.2018 року надавати матеріальну допомогу на оздоровлення працівникам, при виході у щорічну відпустку в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки), згідно поданих заяв.
Пунктом 7.13 вищевказаного Колективного договору визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, а працівникам, які були прийняті на роботу після прийняття даної норми колдоговору (з 15.05.2007) - надання вказаної виплати у залежності від стажу роботи на залізничному транспорті: до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; від 10 до 15 років - 3 середньомісячні заробітки; більше 15 років - 0,5 середньомісячних заробітків; другим абзацом цього ж пункту передбачено, що у разі звільненя працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього прав, виплачувати їм додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах: при стажі роботи в галузі: для жінок, зокрема, від 20 до 25 років 2 середньомісячні заробітки (а.с.25-27).
Як вбачається зі змісту довідки за № ПКВЧДВРП-9/139 від 11.12.2025 філії «Пасажирська компанія» виробничий підрозділ пасажирське вагонне депо станції Бахмач Удод Надії Петрівні була встановлена така годинна тарифна ставка: за період з 01.01.2022 по 30.06.2023 року - 41.70 (наказ від 22.12.2021 № 589); 
за період з 01.07.2023 по 31.03.2024 року - 45.87 (наказ від 04.07.2023 № 316); 
за період з 01.04.2024 по 28.06.2024 року - 50.46 (наказ від 11.04.2024 № 165) (а.с. 15).
Відповідно до наказу (розпорядження) виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо станції Бахмач» філії «Пасажирська компанія`АТ «Українська залізниця» від 01.04.2022 року №183/в «Про надання відпустки» позивачці надано відпустку за період роботи з 21.09.2021 по 20.09.2022 включно на 14 календарних днів з 11.04.2022 по 24.04.2022, без виплати матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.17,18).
Відповідно до наказу (розпорядження) виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо станції Бахмач» філії «Пасажирська компанія`АТ «Українська залізниця» від 13.04.2023 року №254/в «Про надання відпустки» позивачці надано відпустку за період роботи з 21.09.2022 по 20.09.2023 включно на 14 календарних днів з 19.04.2023 по 02.05.2023, з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення (а.с.19).
Відповідно до наказу (розпорядження) виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо станції Бахмач» філії «Пасажирська компанія`АТ «Українська залізниця» від 14.05.2024 року №304/в «Про надання відпустки» позивачці, на підставі її заяви від 14.05.2024, надано відпустку за період роботи з 21.09.2023 по 20.09.2024 включно на 14 календарних днів з 20.05.2024 по 02.06.2024, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, яку провести після окремого рішення правління (а.с.20).
Відповідно до змісту наказу № 281 від 28.06.2024 року в.о.начальника виробничого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Бахмач» філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення звільненим працівникам з 2022 року, на виконання акту перевірки дотримання законодавства про працю правовим інспектором праці від 18.06.2024 та подання правового інспектора від 19.06.2024 року, відповідно до п. 3.15 Колективного договору після окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення за період з квітня 2022 по червень 2024 включно, зокрема і ОСОБА_1 (а.с.6-8).
Відповідно до п.1.1. та пп. 1.1.4 пункту 1 Витягу з протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року «Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця», ухвалено: на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 керівникам регіональних філій, філій, структурних (виробничих) підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця» забезпечити реалізацію наступних заходів:  призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики (а.с.103).
Згідно з п.1, п.2 п.4, п.9 Витягу з протоколу №Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024 року «Про деякі питання впорядкування виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в період дії правового режиму воєнного стану», ухвалено: на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, починаючи з 01.07.2024 року: зупинити дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення; здійснювати нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілки - 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу). Виплату матеріальної допомоги на оздоровлення здійснювати згідно з наказами АТ «Укрзалізниця, регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, за письмовою заявою працівників, які безперервно пропрацювали в АТ «Укрзалізниця» шість і більше місяців при виході працівника у щорічну відпустку (тривалість якої становить не менше 14 календарних днів) один раз на календарний рік в межах одного облікового періоду відпустки; можливість та умови нарахування і виплат працівникам АТ «Укрзалізниця» та особам, які перебували у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця» під час дії рішення правління від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т.) матеріальної допомоги на оздоровлення, за період з 24.02.2022 року до 30.06.2024 року, в розмірі та на умовах, передбачених колективними договорами АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, визначати окремими рішеннями правління кожен рік. При цьому можливість та умови таких виплат за 2022 рік визначити не пізніше грудня 2024 року; підпункт 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 року (протокол №Ц-54/31 Ком.т) в частині призупинення виплати матеріальної допомоги на оздоровлення втрачає чинність з 01.07.2024 року (а.с.104-105). 
Листом за № ц/3-91/1459/УПроф/30-22 від 06.09.2022 року за підписами голови та членів правління АТ «Укрзалізниця», голови Профспілки залізничників і транспортних будівельників повідомлено керівників структурних підрозділів апарату управління, регіональних філій, філій АТ «Укрзалізниця», Раду Профспілки залізничників і транспорних будівельників України, голови дорожніх профспілкових організацій, що рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 року (прототкол № Ц-54/31 Ком.т.) на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті; зазначено, що після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дають змогу змінити зазначене рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить (а.с.106).
01.09.2025 позивачка звернулася до відповідача із заявою, в якій просила виплатити їй одноразову матеріальну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку при звільненні з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до п. 7.13 Колективного договору, а також невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023, 2024 роки відповідно що п.3.15 Колективного договору (а.с. 108, 109). 
Листом від 04.04.2025 №Ц-5-1.5/25/122-25 керівникам виробничих підрозділів філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» та керівникам структурних підрозділів апарату управління філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» повідомлено, що на виконання протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 №Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва, виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено.
Також наголошено про необхідність проведення роз`яснювальної роботи з працівниками, що призупинення зазначених виплат це тимчасові, превентивні дії для забезпечення сталої роботи товариства. На період призупинення виплат запропоновано керуватись графіком виплат працівникам АТ «Укрзалізниця» одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію за 2024 рік та спільним роз`ясненням з Профспілкою залізничників і транспортних будівельників України від 06.09.2022 №Ц/3-91/1459/Цпроф/З0-22 (додається), де чітко зазначено про збереження права на отримання основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію на період дії воєнного етану та протягом 2-ох місяців (або терміну, передбаченого колективним договором), починаючи з дати припинення або скасування режиму воєнного стану. При стабілізації фінансового стану товариства зазначені виплати будуть відновлені першочергово (а.с. 24).
Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно зі ст. 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.
Частиною першою статті 9 та ст. 5 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства; умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.
Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами.
Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
24.02.2022 Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи.
При цьому, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з положеннями ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022, у редакції станом на дату звільнення Позивача, на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Згідно з редакцією вказаної норми закону на час звернення Позивача до суду та на час розгляду справи у суді, у період дії воєнного стану роботодавець може ініціювати зупинення дії окремих положень колективного договору, які регулюють відносини, визначені цим Законом. Дія таких положень може бути зупинена тільки за взаємною згодою сторін колективного договору у порядку, визначеному цим колективним договором.
Також, положеннями ст.9 КЗпП України передбачено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. 
В обґрунтування правомірності своїх заперечень, відповідач посилається на Витяг із протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 р., а саме: згідно з п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (а.с. 39).
Зазначає, що рішення про призупинення вищевказаних виплат було прийнято, керуючись ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану в Україні» № 2136-IX, якою регламентовано, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Між тим, Закон України від 15.03.2022 року № 2136-IX Верховною Радою України прийнято 15.03.2022 року, а набрав чинності 24.03.2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачці оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14.03.2022 року. Проте, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (ст.58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи.
Крім того, постановою Верховного Суду від 05.02.2025 року у справі № 211/7338/23 залишено в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
Відповідачем до відзиву на позов, крім копії протокольного рішення правління від 14.03.2022 № Ц-54/31, долучено копію протокольного рішення засідання правління АТ «Українська залізниця» № Ц-82/39 Ком.т від 27 червня 2024 року «Про деякі питання впорядкування виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в період дії правового режиму воєнного стану», яким передбачено:
-на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, уведеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, починаючи з 01.07.2024 зупинено дію окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення (підпункт 1.1);
-підпункт 1.1.4 пункту 1.1 протокольного рішення правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 в частині призупинення виплати матеріальної допомоги на оздоровлення втрачає чинність з 01.07.2024 року (пункт 9).
Отже вказаним рішенням правління Товариства зупинено положення колективних договорів в частині виплати матеріальної допомоги на оздоровлення лише починаючи з 01.07.2024 року. При цьому цим рішенням роботодавця не передбачено зупинення положень колективних договорів, які передбачають виплату одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи у галузі при звільненні вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті, грошової допомоги з нагоди ювілею.
Інших рішень правління АТ «Укрзалізниця» про зупинення виплати матеріальних допомог, передбачених Колективним договором, відповідачем суду не надано.
Як убачається із вищевикладеного, при звільненні працівника вирішується питання не лише про виплату заробітної плати, а про виплату всіх сум, на які працівник має право, що належать йому від роботодавця. 
Відтак зупинення дії окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця згідно статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не дає підстав для не проведення розрахунку у повному обсязі із працівником, що звільняється.
Верховний Суд у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 1640/3365/18, провадження № К/9901/17624/19, зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачено ч. 1 ст. 2 ЦПК України.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного, оскільки підпункт 1.1.4 пункту 1.1 протокольного рішення правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 в частині призупинення виплати матеріальних допомог, що передбачені колективними договорами скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили у справі № 211/7338/23, а рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року № Ц-82/39 Ком.т не містить положень про зупинення виплати матеріальних допомог, передбачених розділом 3 Колективного договору, відповідач допустив порушення прав позивача і безпідставно відтермінував на невизначений строку виплату позивачці одноразової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків (посадових окладів) у зв`язку з виходом на пенсію та додаткову матеріальну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітків за сумлінну працю.
Виплата матеріальної допомоги на оздоровлення, визначена пунктом 3.15 Колективного договору зупинена рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року № Ц-82/39 Ком.т, починаючи з 01.07.2024 року, тому на виплату матеріальної допомоги за 2023, 2024 рік, тобто за період до його прийняття, указане рішення роботодавця не поширюється.
За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності порушених прав позивачки і необхідності їх захисту шляхом стягнення з відповідача невиплачених при звільненні одноразової матеріальної допомоги в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, додаткової матеріальної допомоги в розмірі двох середньомісячних заробітків, грошової винагороди з нагоди ювілею (60 років) та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023-2024 роки.
При цьому суд не погоджується з розрахунками, наданими позивачем, та виходить з розрахунку, наданого відповідачем (а.с. 119 зворот), з урахуванням того, що відповідно до п.3.11 та 3.15 Колективного договору, грошова винагорода та матеріальна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі посадового окладу (місячної тарифної ставки), а відповідно до п. 7.13 Колективного договору, матерільна допомога виплачується виходячи з середньомісячного заробітку, розмір якого становить 15024 грн 06 коп (а.с. 23).
Таким чином сума, що підлягає стягненню становить: одноразова матеріальна допомога в розмірі п`яти середньомісячних заробітків - 75120 грн 30 коп, виходячи з розрахунку 15024 грн 06 коп *5; додаткова матеріальна допомога в розмірі двох середньомісячних заробітків - 30048 грн 12 коп, виходячи з розрахунку 15024 грн 06 коп *2; одноразова матеріальна допомога на оздоровлення при виході у щорічну відпустку за 2023, 2024 рік, відповідно, - 7214 грн 10 коп, 8830 грн 50 коп.
Згідно з розрахунком, наданим відповідачем, грошова винагорода з нагоди ювілею (60 років) становить 8830 грн 50 коп; позивач просить стягнути таку винагороду в розмірі 6845 грн 00 коп, тому, з урахуванням положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд не може вийти за межі позовних вимог і приходить до висновку про наявність підстав про стягнення такої винагороди в сумі, заявленій у позовній заяві.
Вирішуючи позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд приходить до наступних висновків.
Як встановлено в судовому засіданні, позивачка звільнена з роботи з 28.06.2024 та просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 183 дні, починаючи з 29.06.2024 по 28.12.2024 включно, в сумі 104288 грн 04 коп, виходячи з розрахунку 183 дні затримки*569 грн 88 коп (середньоденна заробітна плата).
Відповідно до розрахунку оплати середньої заробітної плати ОСОБА_1 , табельний номер 40423, за період з травня 2023 року по травень 2024 року така заробітна плата становить 155540 грн 51 коп; середня заробітна плата 15024 грн 06 коп, вихідна допомога -15024 грн 06 коп (а.с. 23).
Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію позивачки повинна бути розрахована з 29.06.2024 по 28.12.2024, тобто не більше як за шість місяців, виходячи з положень ст. 116 КЗпАП України.
Зазначений період включає 130 робочих днів (з урахуванням ч.6 ст.6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного часу», яким зупинена дія ст.73 КЗпП України щодо визначення святкових і неробочих днів).
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок).
Відповідно до п.2 вказаного Порядку, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно з пунктом 8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з довідкою відповідача у квітні 2024 року позивачці було нараховано 17261 грн 12 коп заробітної плати, а в травні 2024 року 9131 грн 24 коп (а.с.23).
Таким чином, при обчисленні середнього заробітку, відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, судом беруться до уваги виплати у виді заробітної плати позивачки за квітень 2024 року в сумі 17261 грн 12 коп та в травні 2024 року 9131 грн 24 коп.
Враховуючи кількість відпрацованих робочих днів у квітні 2024 року (22) та у травні 2024 року (12), середньоденна заробітна плата позивачки у ці місяці становила 776 грн 25 коп (17261 грн 12 коп + 9131 грн 24 коп) :34 р.д), отже середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачки становить 100912 грн 50 коп, виходячи з розрахунку: (776 грн 25 коп х 130 робочих дні) за період з 29.06.2024 по 28.12.2024).
Таким чином, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , який становить 100912 грн 50 коп, що не перевищує загального розміру невиплаченої при звільненні заробітної плати, тобто є пропорційним.
Що стосується доводів представника відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом, то суд звертає увагу на наступне.
Порушення обов`язку роботодавця виникає з моменту, коли останній не здійснив належну виплату у визначений законом строк, тобто з дня звільнення. 
Вказаний спір стосується виплати всіх сум, що належать працівникові при звільненні відповідно до статті 116 КЗпП України.
Приписами ч.2 ст.233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116 КЗпП).
Отже, тримісячний строк для звернення до суду з вимогами на підставі статті 116 КЗпП України відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України пов`язується не з тим, як за загальним правилом коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а з моментом одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Як вбачається з повідомлення про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні від 28.06.2024 на ньому відсутній підпис позивачки (а.с. 127), що підтверджує її доводи про те, що відповідач не вручив позивачу письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні ні у день звільнення, ні після звільнення, а тому, звернувшись до суду із позовом 19.12.2025 року, позивачка строк, визначений приписами частини другої статті 233 КЗпП України, не пропустила.
Враховуючи, що відповідачем при звільненні позивачки, не було дотримано вимог, передбачених ст. 116 КЗпП України, а саме не було проведено остаточного розрахунку в день її звільнення 28.06.2024 року, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в загальній сумі 228970 грн 52 коп.
З відповідача на користь позивача, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути 2076 грн 72 коп витрат по сплаті судового збору, які підтверджені документально (а.с.36), пропорційно розміру задоволених позовних вимог (85,73%).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 263 - 265 ЦПК, суд 
У Х В А Л И В: 
Позов ОСОБА_1  до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплачених при звільненні одноразової матеріальної допомоги, додаткової матеріальної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової винагороди з нагоди ювілею та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1  невиплачені при звільненні одноразову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, що становить 75120 грн  (сімдесят п`ять тисяч сто двадцять) грн 30 коп., додаткову матеріальну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітків, що становить 30048 грн (тридцять тисяч сорок вісім) грн. 12 коп, матеріальну допомогу на оздоровлення за 2023, 2024 роки в загальній сумі 16044 (шістнадцять тисяч сорок чотири) грн 60 коп, грошову винагороду з нагоди ювілею (60 років) в розмірі 6845 (шість тисяч вісімсот сорок п`ять) грн 00 коп та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 100912 грн (сто тисяч дев`ятсот дванадцять) грн 50 коп, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1  у рахунок відшкодування судового збору 2076 (дві тисячі сімдесят шість) грн. 72 коп.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ, вулиця Єжи Ґедройця, 5 код ЄДРПОУ 40075815.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну і резолютивну частини) судове рішення, або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 
Повний текст рішення складено 22.05.2026 року. 

Суддя О.І. Глушко