04.06.26
22-ц/812/1213/26
Справа №487/1083/26      Головуючий у 1-й інстанції Кузьменко В. В.
Провадження № 22ц/812/1213/26   Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
4 червня 2026 року    м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої - судді: Ямкової О. О.,
суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 ,
подану від його імені представницею ОСОБА_2 ,
на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 6 квітня 2026 року, ухваленого під головуванням судді Кузьменка В. В. в залі суду в місті Миколаєві о 9 год 35 хв із складанням повного судового рішення, у справі 
за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 
про стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И Л А: 
У лютому 2026 року ОСОБА_3 , діючи через свою представницю ОСОБА_4 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на своє утримання у розмірі частки від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для непрацездатної особи.
В обґрунтування позову посилалася на те, що відповідач є її батьком, а вона будучі повнолітньою особою, має з дитинства інвалідність першої групи підгрупи Б, потребує стороннього догляду та є непрацездатною. 
Відповідач ОСОБА_1 допомоги на її утримання не надає, а мати позбавлена можливості працевлаштування, оскільки здійснює догляд за нею. 
У відзиві на позовну заяву відповідач, діючи через свою представницю ОСОБА_2 , посилався на те, що сплата аліментів у розмірі частки від його доходів є для нього надмірною, з огляду на незадовільний стан його здоров`я, визнання його непридатним до військової служби (обмежено придатним у військовий час), фактичне утримання ним дружини, що страждає на тяжке захворювання, та надання ним допомоги позивачці за можливістю. Тому визнав позов частково у розмірі 1/8 частки від усіх видів його доходу.
У запереченнях на відзив позивача позивачка, діючи через свою представницю ОСОБА_4 , заперечила доводи відповідача переважно з аргументів зазначених у її позовній заві та посилалась, що надана відповідачем допомога не має системного характеру та не гарантує стабільності забезпечення. 
Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 6 квітня 2026 року позов ОСОБА_3 задоволено, ухвалено про стягнення на її користь з ОСОБА_1 аліментів на її утримання в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатної особи починаючи з 11 лютого 2026 року та на весь період інвалідності позивачки. 
Ухвалюючи рішення, суд виходив з доведеності позивачкою вимог у визначеному нею розмірі аліментів.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , діючи через свою представницю ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної доньки у розмірі 1/8 частки від усіх видів його доходів щомісячно. 
Зазначав, що твердження про ненадання ним допомоги на утримання позивачки не відповідає дійсності та спростовано ним за допомогою наданих до суду першої інстанції квитанцій про перерахування аліментів.
Також судом не враховано, що аліменти на утримання непрацездатних повнолітніх дітей стягуються з батьків за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, внаслідок чого суд першої інстанції під час ухвалення рішення повинен був дати оцінку документам про його стан здоров`я та стан здоров`я його дружини, яку він утримує, але на жаль цього не зробив. 
Звертав увагу на той факт, що обмеження мінімального розміру аліментів має бути встановлено на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, в той час як судом таке обмеження встановлено на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Посилався на відповідну судову практику.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка, діючи через свою представницю, вважала її доводи необґрунтованими, посилаючись на те, що вона не може самостійно себе утримувати та обслуговувати, потребує сторонньої допомоги та допоміжних засобів реабілітації, оскільки пересувається в інвалідному візку, внаслідок чого відповідач зобов`язаний сплачувати на її утримання аліменти, розмір яких нею визначено обґрунтовано. Наданий позивачем висновок ВЛК не може бути врахований задля зменшення розміру, стягнутих судом аліментів, оскільки не є доказом непрацездатності відповідача. Також добровільне надання відповідачем матеріальної допомоги у розмірі близько 1450 грн на місяць не є достатнім для забезпечення потреб позивачки. 
Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 15 та 21 травня 2026 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у порядку спрощеного письмового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Положення Сімейного Кодексу України виходять з принципу рівності прав та обов`язків батьків, які повинні брати участь у матеріальних витратах, незалежно від того, з ким проживає дитина.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, як потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років; непрацездатність повнолітніх доньки, сина; наявність у повнолітніх дітей потреби у матеріальній допомозі; та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначені розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.
Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , яка досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5), та є особою з інвалідністю з дитинства 1ої групи Б і потребує сторонньої допомоги (а.с.6-17). 
Крім того позивачка ОСОБА_3 є внутрішньо-переміщеною особою з міста Нова Каховка Херсонської області та її місце перебування зареєстроване у АДРЕСА_1 . разом із матір`ю ОСОБА_6 (а.с.8), а за наявністю невиліковної хвороби згідно висновку №139/4 від 21 листопада 2025 року їй рекомендовано соціальні послуги з догляду на непрофесійної основі від фізичної особи для компенсаційних виплат у виді: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома (а.с.13-17).
Мати повнолітньої позивачки - ОСОБА_6 , за твердженням самої позивачки ОСОБА_3 , є працездатною, але не працює, у зв`язку зі здійсненням догляду за нею, тобто мати має право на отримання виплат за надання соціальної послуги з догляду за донькою на непрофесійної основі (а.с.1-3, 13). Інших відомостей про матеріальний та сімейний стан мати повнолітньої позивачки матеріали справи не містять.
В той же час батько повнолітньої позивачки - ОСОБА_1 згідно з висновком ВЛК має стійкі віддалені наслідки важкої закритої черепно-мозкової травми у вигляді травматичної енцефалопатичної енцефалопатії з цефалгічним, церебростенічним синдромом з когнітивними порушеннями, внаслідок чого визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.30-34) та потребує лікування. Його дружина має діагноз вузлова (фолікулярна) неходжкінська лімфома, неуточнена та за твердження відповідача перебуває на його утриманні (а.с.35-36). Інших відомостей щодо своєї працездатності, джерела доходів та наявності у власності майна відповідачем до суду не надано, крім наданих квитанцій про сплату ним аліментів на утримання позивачки до досягнення нею повноліття (а.с.37-40зв).
За встановлених обставин слід виснувати, що позивачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є повнолітньою донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а також непрацездатною особою, що потребує матеріальної допомоги від батьків, які повинні її надати у рівних частках за наявністю у них такої можливості. 
За заявою відповідача ОСОБА_1 встановлено, що він вважає наявним у нього такої можливості, але у меншому, ніж заявлено донькою розмірі, з огляду на наявність у нього хвороб та хвороб у його дружини, які потребують матеріальних витрат для підтримки стану здоров`я та постійного лікування (а.с.29-30). 
Згідно з частинами 8, 9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.
Втім, судами розмір доходів, як батька позивачки, так і мати позивачки не встановлено, за ухиленням сторін в наданні таких доказів.
В той же час позивачкою надані докази, які дозволяють з високою вірогідністю встановити, що вона відповідно до положень статті 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» отримує соціальну допомогу від держави і посилений соціальний захист, а також послуги з боку держави за виконання відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав, зокрема, у виді отримання компенсаційних виплат за здійснення соціальної послуги з догляду, яку за її твердженням їй надає працездатна мати.
Тому, з огляду на стан здоров`я позивачки та її об`єктивну нездатність самостійно забезпечувати свої життєві потреби, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у неї статусу повнолітньої непрацездатної особи, яка потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з недостатністю допомоги від держави, та яку можуть надати в рівних частках батьки повнолітньої позивачки. Зокрема, і відповідач заявив про можливість виплати ним аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної доньки, але в меншому розмірі, виходячи з його стану здоров`я, майнових витрат та утримання себе і своєї родини.
За встановлених обставин та враховуючи зміст статей 183, 201, 202 СК України, колегія суддів вважає за можливим зменшити розмір, стягнутих судом аліментів, з , але не менше 50% прожиткового мінімуму працездатної особи, до 1/6 частини без посилання на мінімум, який законом визначається виключно стягнення аліментів для неповнолітніх осіб, та без доведення сторонами обставин стосовно спроможності сплати відповідачем аліментів у розмірі, зазначеному позивачкою. 
Таким чином, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, але є усі підстави для зміни судового рішення в частині розміру стягнутих судом аліментів відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, із частковим задоволенням позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу чи заробітку. 
У зв`язку зі зміною судового рішення, у відповідності до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 331 грн 20 коп. 
Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів 
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені представницею ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 6 квітня 2026 року в частині задоволення позову, розміру стягнутих аліментів та розподілу судових витрат змінити, вказавши про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та виклавши резолютивну частину судового рішення в наступній редакції.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 11 лютого 2026 року і на весь час встановлення інвалідності.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 1 331 грн 20 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.
Головуюча       О. О. Ямкова 
Судді        Т. В. Крамаренко
О. В. Локтіонова