Дата документу 06.07.2026 Справа № 336/8256/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1441/26 Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Є.У.№ 336/8256/25 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої Кочеткової І.В.,
суддів: Кухаря С.В.,
Подліянової Г.С., 
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 , третя особа – АТ «СК «АРКС», про відшкодування шкоди в порядку регресу, 
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно- страхова компанія» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2026 року,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.
В обґрунтування зазначено, що 14.02.2022 між позивачем та ТОВ «МАЙН ГРАД» (надалі – Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №943/078/000007, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку із транспортним засобом «Haval», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 
21.09.2022 приблизно о 16:15 год. у м. Запоріжжі по вул. Іванова, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Fiat», державний р/н « НОМЕР_2 », під керуванням відповідача, та автомобіля «Haval», державний р/н « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортному засобу «Haval», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », було завдано механічних ушкоджень. 
Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2023 у справі №336/5313/22 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно рахунків вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Haval», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », склала: 195 537,99 грн. Позивачем на виконання умов договору було виплачено страхове відшкодування у загальному розмірі: 161 786,53 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» позивач звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу і позивачу було відшкодовано частину завданих збитків у розмірі 125 123,37 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням склала 36 663,16 грн. Відповідачем вказану суму на користь позивача сплачено. Однак, позивачем було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі: 33 751,46 грн. Позивач звернувся до відповідача із відповідною претензією, проте відповідач в добровільному порядку ці витрати не відшкодував.
На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування за завданні збитки в порядку регресу в розмірі 33 751,46 грн. та витрати зі сплати судового збору.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2026 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись з рішенням суду, ПрАТ «Українсько-страхова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що позовні вимоги у даній справі є передчасними та не підтвердженими належними та допустимими доказами в частині пов`язаності суми доплати – предмета позову із подіями дорожньо-транспортної пригоди за участі відповідача. 
Відповідно до довідки про електронну доставку документу, копія апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження направлені відповідачеві ОСОБА_1 до електронного кабінету 13.05.2026 (а.с.143). 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 зазначив, що рішення районного суду є законним та обґрунтованим та просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
У запереченнях на відзив відповідача ОСОБА_1 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просить відхилити доводи відзиву на апеляційну скаргу, апеляційну скаргу задовольнити, рішення районного суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд зазначив, що вимоги на суму 33 751,46 грн. позивач до третьої особи не заявляв, а відразу звернувся до відповідача, не зважаючи на те, що третя особа має нести першочергову матеріальну відповідальність по обставинам даної ДТП в межах ліміту відповідальності. В даному випадку це складає 32 876,63 (160 000 грн. – 2000 грн (франшиза) – 125 123,37 грн.). Також судом враховано добровільну сплату відповідачем різниці страхового відшкодування у загальному розмірі 36 663,16 грн.
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що 14.02.2022 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ТОВ «МАЙН ГРАД» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №943/078/000007 (надалі – Договір), предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Haval», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов даного Договору, Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування (а.с.9).
Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2023 у справі №336/5313/22, яка набрала законної сили 03.11.2023, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП (а.с.12-16).
Згідно з постановою суду, 21.09.2022, о 16:15 годині у м. Запоріжжі по вул. Іванова, 99а, водій транспортного засобу «Fiat Linea», д.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , при зміні напрямку руху не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем Haval Н6, д.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у протилежному напрямку, чим порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, травмованих немає.
Як слідує із доданих до позову доказів, листом від 20.10.2022 №20-10 ТОВ «МАЙН ГАРД» звернулось до ПрАТ СК «УПСК», в якому вказало, що відповідно до умов договору №943/078/000007 після повідомлення страхової компанії про ДТП підприємством отримано два рахунки на відновлення транспортного засобу після ДТП, а саме:
- рахунок НОМЕР_4 від 19.10.2022 ТОВ «Богдан-Авто Запоріжжя» на 199 081,99 грн. з ПДВ;
- рахунок НОМЕР_5 від 19.10.2022 ФОП ОСОБА_3 на 24 356 грн. без ПДВ (а.с.16-17).
При цьому, дослідженням наданого до матеріалів справи рахунку № НОМЕР_4 від 19.10.2022 ТОВ «Богдан-Авто Запоріжжя» встановлено, що загальна вартість товарів у ньому складає не 199 081,99 грн. з ПДВ, а 174 181,99 грн. з ПДВ.
Досліджено й рахунок № НОМЕР_5 від 19.10.2022, виписаний ФОП « ОСОБА_3 » (ініціалів не зазначено. Обидва рахунки ТОВ «Богдан-Авто Запоріжжя» та ФОП «Зубенко» підписано однією особою ОСОБА_4 .
До матеріалів справи також надано страховий акт №КАСКО 943/214/022407/22/1 від 10.11.2022, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 195 537,99 грн., на підставі умов Договору страхування: 161 786,53 грн (а.с.18).
Крім того, до матеріалів справи надані платіжні інструкції про виплату ПрАТ «УПСК» на користь ФОП ОСОБА_5 24 356 грн. (№153754057 від 17.11.2022) та на користь ТОВ «Богдан-Авто Запоріжжя» у розмірі 137 430,53 грн. (№153754058 від 17.11.2022).
12 грудня 2022 року ПрАТ «УПСК» звернулось до третьої особи АТ «СК «АРКС» із претензією на суму 161 786,53 грн (а.с.21-22).
Листом від 13.02.2023 №1404/12цв АТ «СК «АРКС» повідомила ПрАТ «УПСК» про те, що у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» полісу ОСЦПВВНТЗ №ЕР210240164 АР «СК «АРКС» прийнято рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування в сумі 125 123,37 грн. Розрахунок здійснено з урахуванням коефіціенту фізичного зносу 41% та за вирахуванням безумовної франшизи 2 000 грн.
01.11.2023 позивач звернувся до ОСОБА_1 із вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу. За змістом цієї вимоги позивач просив відповідача відшкодувати різницю між сумою за страховим актом №КАСКО/943/214/022407/22/1 (161 786,53 грн.) та сумою, що відшкодована позивачу третьою особою (125 123,37 грн.), тобто 36 663,16 грн.(а.с. 40-41)
З доданих до позову платіжних документів слідує, що відповідачем це відшкодування сплачено в чотири платежі впродовж листопада 2023 року – лютого 2024 року.
Також до матеріалів справи надано угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування від 20.04.2023, укладену між ПрАТ «УПСК» та ТОВ «Майн Гард», за змістом якої:
1. Розмір першої частини страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди засобу HAVAL H6 р.н. НОМЕР_3 складає 161 786,53 грн. та були перераховані згідно заяв на виплату;
2. Виплату доплати страхового відшкодування в розмірі 33 751,46 грн. страховик зобов`язується здійснити впродовж 10 робочих днів з дня підписання сторонами цієї угоди шляхом перерахування коштів за зазначеними реквізитами;
3. Після підписання цієї угоди та належного виконання страховиком взятого на себе за п. 2 цієї угоди обов`язку щодо виплати страхового відшкодування ТОВ «Майн Гард» не матиме до страховика будь-яких майнових вимог та претензій стосовно здійснення страхового відшкодування, у тому числі пені, інфляційних витрат та інишх фінансових санкцій, за фактом умисного пошкодження шляхом підпалу невстановленими особами, що сталося 21.09.2022 за адресою мю Запоріжжя, вул. Іванова, буд. 99а, за участю забезпеченого у страховика за договором №943/078/000007 добровільного страхування наземного транспортного засобу HAVAL H6 р.н. НОМЕР_3 ;
4. Ця угода є підставою для скасування (анулювання, відкликання, тощо) скарг, заяв, тощо, до будь-яких органів державної влади, у т.ч. судових, а також будь-якого роду скарг, заяв потерпілого внаслідок ДТП (його представників) до НБУ;
5. Угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами.
26 квітня 2023 року позивачем складено страховий акт №КАСКО 943/214/024498/23/1, яким вирішено виплатити страхове відшкодування у розмірі 33 751,46 грн. на рахунок ТОВ «Богдан-Авто Запоріжжя» на підставі заяви про страхове відшкодування від 20.04.2023.
Вказаної заяви про страхове відшкодування від 20.04.2023 матеріали справи не містять.
Згідно з платіжною інструкцією №162222364 від 26.04.2023, позивачем було перераховано на рахунок ТОВ «Богда-Авто Запоріжжя» 33 751,46 грн. із посиланням у призначенні платежу на акт №943/214/024498/23/1 за автомобіль держ.номер НОМЕР_3 (а.с.39).
27.03.2024 листом вих. №943/214/024498/23/С позивач звернувся до відповідача із вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу на суму 33 751,46 грн. (а.с.40-41)
В позові зазначено, що цю суму збитків відповідачем позивачу не відшкодовано, що зумовило звернення до суду.
Відповідно до листа АТ «СК «АРКС» від 17.02.2026 №01614/26Ел, АТ «СК «АРКС» роз`яснено підстави застосування ними до розміру страхового відшкодування коефіцієнту фізичного зносу 0,41 із посиланням на те, що транспортний засіб є спеціалізованим, що на підставі п.п. 7.38 – 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 передбачає застосування коефіцієнту фізичного зносу.
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд зазначив, що вимоги на суму 33 751,46 грн. позивач до третьої особи не заявляв, а відразу звернувся до відповідача, не зважаючи на те, що третя особа має нести першочергову матеріальну відповідальність по обставинам даної ДТП в межах ліміту відповідальності, а саме в даному випадку це складає ще 32 876,63 (160 000 грн. – 2000 грн (франшиза) – 125 123,37 грн.). Також судом враховано добровільну сплату відповідачем різниці страхового відшкодування у загальному розмірі 36 663,16 грн.
Відповідно до ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
На час настання дорожньо-транспортної пригоди (21.09.2022) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України були врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 (надалі – Закон №1961-IV).
За визначенням статті 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом п. 9.1 ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 виклала висновок щодо застосування норм права, за яким, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).
В Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).
Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика (п.п. 85 – 88 постанови).
Відповідно до п. 9.5 ст. 9 Закону №1961-IV, розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30.05.2022 № 109 «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», затверджено розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цією постановою: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 грн. на одного потерпілого.
Зазначений розмір страхової суми узгоджується із лімітом відповідальності третьої особи, зазначеним в розрахунку суми страхового відшкодування у даній справі.
В даній справі позивач заявляє про понесення витрат на виплату страхового відшкодування у сукупному розмірі 195 537,99 грн. (161 786,53 грн. та 33 751,46 грн.). При цьому, до страховика-третьої особи у даній справі позивач звернувся лише із вимогою про відшкодування 161 786,53 грн., отримавши частину від цієї суми з урахування коефіцієнту зносу та окремо отримавши різницю від відповідача.
Як вбачається, у подальшому, вимоги на суму доплати у розмірі 33 751,46 грн. позивач до третьої особи не заявляв, а відразу звернувся до відповідача, що суперечить вищевказаному висновку Великої Палати Верховного Суду, адже страхова сума за договором (полісом) обов`язкового страхування складала 160 000 грн., а виплачено було лише 125 123,37 грн. Тобто, третя особа має нести першочергову матеріальну відповідальність по обставина даної ДТП в межах ліміту відповідальності, а саме в даному випадку це складає ще 32 876,63 грн. (160 000 грн. – 2000 грн. (франшиза) – 125 123,37 грн.).
При цьому, суд також врахував добровільну сплату відповідачем різниці страхового відшкодування у загальному розмірі 36 663,16 грн.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги, пред`явлені до відповідача є передчасними.
Судом обґрунтовано визнано слушними посилання сторони відповідача до змісту угоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування від 20.04.2023 року зі змісту якої слідує про відшкодування шкоди, завданої не внаслідок ДТП, а внаслідок умисного пошкодження майна шляхом його підпалу.
Слушними також є посилання сторони відповідача до непослідовності позиції позивача, оскільки, в ході листування із відповідачем в листопаді 2023 року позивач не згадував про наявність з квітня 2023 року зобов`язань із доплати суми страхового відшкодування у розмірі 33 751,46 грн., яка є предметом позову, а посилався на первісну визначену позивачем суму страхового відшкодування у розмірі 161 786,53 грн.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно- страхова компанія», інтереси яких представляє адвокат Попов В`ячеслав Євгенович залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2026 у цій справі залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар

Г.С. Подліянова