КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 759/13205/25
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/15059/2025 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Рейнарт І.М. 
суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
при секретарі Кононовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Титаренка Дмитра Сергійовича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 1 липня 2025 року (суддя Твердохліб Ю.О.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини,  
установив:

у червні 2025 року заявники звернулися до суду із заявою про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України дитини чоловічої статі -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Сімферополь, АР Крим, Україна, мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.
Мотивуючи подану заяву, заявники зазначали, що є громадянами України, які станом на початок тимчасової окупації АР Крим Російською Федерацією, яка згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» почалась 19 лютого 2014 року, проживали у м. Сімферополь, та на той момент у шлюбі не перебували.
Заявники зазначали, що 1 червня 2012 року ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_4 ) та ОСОБА_5 уклали шлюб, який був зареєстрований у м. Сімферополь. Незважаючи на проживання на окупованій території, вказані громадяни не втрачали зв`язків з Україною та намагались вчиняти необхідні реєстраційні дії, отримувати документи встановленого зразка, коли мали можливість виїхати з м. Сімферополя на вільну від окупації частину України. Так, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 народила у місті Києві першого сина - ОСОБА_6 і його народження було зареєстровано у Солом`янському районному в місті Києві ВДРАЦС ГТУЮ у місті Києві. 15 липня 2016 року ОСОБА_1 зареєструвала місце проживання у місті Дніпро, хоча переважну частину часу все одно проживала у місті Сімферополі з малолітньою дитиною. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 9 вересня 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був розірваний.
Заявники посилалась на те, що ОСОБА_2 21 лютого 2019 року отримував 

в Україні, на вільній від окупації території, паспорт громадянина України в формі ID - картки та паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Заявники стверджували, що станом на 24 лютого 2022 року перебували на території АР Крим та не мали змоги виїхати на територію материкової України. 23 грудня 2023 року вони уклали шлюб, зареєстрований за російським законодавством, після чого, ОСОБА_1 у російських документах змінила прізвище на прізвище чоловіка - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 у них в місті Сімферополі народився син ОСОБА_7 , факт народження якого вони були вимушені зареєструвати за російським законодавством.
Заявники просили встановити факт народження їх дитини відповідно до чинного законодавства України, посилаючись на те, що за змістом ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 1 липня 2025 року заяву задоволено. Встановлено факт народження ОСОБА_1 дитини чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_5 , на тимчасово окупованій території України, у місті Сімферополь, АР Крим, Україна, для проведення державної реєстрації народження дитини у відповідних органах реєстрації актів цивільного стану України, а також встановити дані про батьків дитини: мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Титаренко Д.С. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі, із зазначенням у резолютивній частині рішення суду прізвища, власного імені та по батькові дитини.
Представник заявників зазначає, що суд першої інстанції помилково виходив з того, що не має права встановити ім`я дитини при встановленні факту її народження, оскільки такій підхід суперечить існуючій судовій практиці та принципу правової визначеності, та позбавляє батьків дитини та саму дитину права на ім`я, та права на справедливий судовий захист, адже судове рішення з таким формулюванням неможливо виконати в органах РАЦС.
Представник заявників вважає, що зазначаючи у рішенні суду ім`я дитини, суд не перебирає на себе функції РАЦС, як стверджується в рішенні, адже РАЦС також не присвоює дитині прізвище, ім`я та по батькові, а лише реєструє ті, які вказують батьки дитини.
Представник заявників зазначає, що суд першої інстанції проігнорував те, що заявники, які є батьком та матір`ю дитини, звернулись до суду з даною заявою, оскільки обидва перебувають на тимчасово окупованій території та не мають змоги зареєструвати факт народження своєї дитини в інший спосіб.
Також, представник заявників посилається на те, що відсутній будь-який спір стосовно імені дитини, оскільки батьки вже реєстрували факт народження цієї дитини за російським законодавством, відтак суд, ухвалюючи рішення у такій редакції, проявив надмірний формалізм, що призводить до порушення прав заявників на справедливий суд, визначених у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с. 109,120), свого представника у судове засідання не направив, тому відповідно до 

положень статті 372 ЦПК України, колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність заінтересованої особи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника заявників - адвоката Титаренка Д.С., який підтримав доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є громадянами України, що підтверджується копіями паспортів громадянин України (с.с. 11-16), за законодавством України шлюб не зареєстрували.
23 грудня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб на тимчасово окупованій території України у м. Сімферополі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом записів актів громадянського стану м. Сімферополя (с.с.20). Згідно зазначеного свідоцтва ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Сімферополь ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_7 , що підтверджується копією медичного свідоцтва про народження серії 35 №2025004484 від 4 травня 2025 року, виданого клінічною лікарнею Н.А. Семашко, яка розташована у м. Сімферополі (с.с.22-23).
11 квітня 2025 року відділом реєстрації народження м. Сімферополя видане свідоцтво про народження ОСОБА_3 , батьками якого записані ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , громадяни Російської Федерації (с.с.21).
Із поданої заявниками заяви вбачається, що встановлення факту народження дитини їм необхідно для реєстрації народження дитини у органах державної реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва про народження згідно чинного законодавства України.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням відомостей, що містяться в досліджених судом матеріалах, суд вважав доведеним те, що ОСОБА_1 дійсно народила дитину чоловічої статі у м. Сімферополь, АР Крим, Україна.
Також суд першої інстанції зазначив, що присвоєння дитині прізвища, власного імені та по батькові відбувається виключно під час реєстрації народження, а відтак перебирання судом на себе функції органів РАЦС і присвоєння новонародженій особі імені неприйнятне і буде свідчити про вихід за межі компетенції суду.
Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

На підставі п. 7 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.
Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (ч. 1 ст. 122 СК України).
Відповідно ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Частиною 1 ст. 144 СК України передбачено, що батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх спілкування.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.
Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.
Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.
У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває.
Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.
Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.
У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я.
Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини.
За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.
Згідно із ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Відповідно до ст. 3 вказаного Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України.
Відповідно ч.2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим на тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Положеннями ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (із змінами, внесеними згідно із Законом №2217-IX від 21 квітня 2022 року) визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану.
У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Зазначений висновок враховував також ЄСПЛ у справах «Лоізіду проти Туречини» (рішення від 18 грудня 1996 року), «Кіпр проти Туреччини» (рішення від 10 травня 2001 року), «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» ( рішення від 23 лютого 2016 року).
Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо народження дитини, реєстрації шлюбу з метою захисту прав громадян України, не легітимізує таку владу та не надає автоматичної дійсності таким актам. Такі дії зумовлені тим, що держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй 

території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під контролем іншої держави.
При наданні оцінки, зокрема, свідоцтву про народження дитини, свідоцтву про реєстрацію шлюбу, довідці медичного характеру, як доказам потрібно враховувати, що хоча такі документи не є юридично дійсними, але вони можуть підтверджувати, що певна установа, яка не діє відповідно до українського законодавства, але de facto існує на тимчасово окупованій території зафіксувала факт народження дитини або факт реєстрації шлюбу.
Правова оцінка документам, поданим заявником на підтвердження факту народження на тимчасово окупованій території України, зокрема документам, виданим органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України, надається судом цивільної юрисдикції в сукупності з іншими доказами під час розгляду заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України в порядку статті 317 ЦПК України, а не органами державної реєстрації актів цивільного стану. Саме рішення суду про встановлення такого факту є підставою для державної реєстрації народження та для внесення відомостей про батьків дитини відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду (висновок Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 759/7001/22).
З наведених обставин справи вбачається, що м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, станом на час розгляду цієї справи знаходиться в районі проведення воєнних (бойових) дій та/або перебуває в тимчасовій окупації Російською Федерацією, у зв`язку з чим відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» включені до відповідного переліку територіальних громад, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Звертаючись до суду із заявою, заявники просили суд встановити факт народження дитини чоловічої статті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, Україна відомості про матір: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України; відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.
На підтвердження факту, який вони просили встановити, ними були подані наступні документи: копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 (с.с 11 -13) та копія паспорту громадянина України ОСОБА_2 № НОМЕР_3 (с.с15-16); копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого установою на тимчасово окупованій території України, відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 23 грудня 2023 року, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2 ; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого установою на тимчасово окупованій території України, відповідно до якого ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Сімферополь, батьками записані ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .
Вказані документи відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2217-IX від 21 квітня 2022 року) не визнаються недійсними та підтверджують як факт народження дитини, так і факт реєстрації шлюбу заявників на тимчасово окупованій території України.
Крім того, у абзаці сто двадцять шостому пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила № 52/5), зазначено, що державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить 

відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження, дані про дату і місце народження дитини зазначають відповідно до рішення суду.
Однак, із змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що у резолютивній частині відсутні відомості про дитину, а саме: прізвище; власне ім`я; по батькові, факт народження якої просять встановити заявники, що в свою чергу призведе до труднощів у реєстрації народження дитини, тому колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частина 2 статті 376 ЦПК України визначає, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не зазначивши у резолютивній частині прізвище, власне ім`я, по батькові дитини, факт народження якої встановив, не оцінив наданих доказів та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даних вимог, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.
Разом з цим, колегія суддів не вбачає підстав для повного скасування рішення суду.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Титаренка Дмитра Сергійовича задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 1 липня 2025 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:
«Встановити факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у місті Сімферополь, АР Крим, Україна, від батьків: мати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України.»
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук