ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
11 листопада 2025 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/484/25 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровця Я.Я.  
за участю секретаря судового засідання Шевчук К.О.
Розглянув справу в порядку загального позовного провадження
за позовом  ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 
до відповідача Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ-2012", вул. Січинського, 6А, м.Чортків, Тернопільська область 
про визнання припиненими відносини ОСОБА_1 з Об"єднанням співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ– 2012", у зв"язку із звільненням із займаної посади голови правління (керівника) ОСББ "МІРАЖ-2012" та про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань відомості про ОСОБА_1 , як керівника та особу, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори "МІРАЖ-2012". 

У судове засідання представники сторін не з`явилися.

Судові процедури.
Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України. 
Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.
Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило. 

Суть справи. 
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Тернопільської області до відповідача Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ-2012" про визнання припиненими відносини ОСОБА_1 з Об"єднанням співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ– 2012", у зв"язку із звільненням із займаної посади голови правління (керівника) ОСББ "МІРАЖ-2012" та про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань відомості про ОСОБА_1 , як керівника та особу, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори "МІРАЖ-2012". 

Відкриття провадження у справі. 
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 11.08.2025, для розгляду справи №921/484/25 визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою суду від 18.08.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, на підставі абзацу 2 частини 1 статті 174 ГПК України, для надання можливості позивачу усунути недоліки позовної заяви.
03.09.2025 (документ сформований в системі "Електронний суд") на адресу Господарського суду Тернопільської області надійшла заява про усунення недоліків (вх. №6251 від 04.09.2025), зі змісту якої вбачається, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви, які визначено в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 18.08.2025.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 09.09.2025 відкрито провадження у справі №921/484/25 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 09.10.2025.
Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.
Підготовче засідання вперше призначено на 09.10.2025.
Ухвалою суду від 09.10.2025 відкладено підготовче засідання на 21.10.2025 з підстав, викладених в ній.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/484/25до судового розгляду по суті на 11.11.2025.

Розгляд справи по суті.
У судовому засіданні – 11.11.2025 розпочато розгляд справи по суті.
Після з`ясування обставин справи та дослідження доказів у справі, 11.11.2025 судом прийнято судове рішення, в порядку статті 240 ГПК України.

Аргументи сторін.
Правова позиція позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач виявив бажання припинити свої повноваження голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ-2012", проте загальні збори співвласників Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ-2012" не відбулись, питання щодо припинення повноважень ОСОБА_1 як голови правління та обрання нового складу членів правління об`єднання не були вирішені. Позивачем вчинено всі необхідні дії щодо припинення своїх зобов`язань як голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ-2012", дотримано процедуру скликання загальних зборів і перебування на посаді голови правління порушує його право на працю. Процедура припинення повноважень голови правління має супроводжуватись виключенням відомостей про керівника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому у даному випадку є належним та ефективним способом захисту прав позивача та забезпечить відновлення його порушених прав.
У судове засідання представник позивача не з"явився, однак надіслав заяву про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримано в повному обсязі, просить суд позов задоволити (вх. № 7886 від 10.11.2025).

Заперечення відповідача.
Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив, вимог ухвали суду не виконав, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, на підставі статей 120, 121 ГПК України - ухвалами суду, які надсилалися рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення з позначкою "Судова повістка", про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (містяться в матеріалах справи).
Так, ухвали суду направлені відповідачу за адресою: вул. Січинського, 6А, м.Чортків, Тернопільська область (зазначена у позовній заяві) та відповідає у Виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань.
Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Згідно частин 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Враховуючи, положення статті 13 ГПК України, якою в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, беручи до уваги, що явка представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою, брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ГПК України, та те, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами на подання відзиву, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.
Крім того, судом враховано, що у відповідності до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Згідно із частиною 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Отже, сторони не позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду щодо даної справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Фактичні обставини, встановлені судом.
07.02.2012 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ – 2012" (код 37938497) зареєстроване як суб`єкт господарювання, номер запису 1 634 102 0000 000987 вид економічної діяльності 81.10 Комплексне обслуговування об"єктів, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідну інформацію.
Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ – 2012" створено власниками багатоквартирного будинку №6А (житловий комплекс) на вулиці Січинського в місті Чорткові відповідно до Закону України "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку". Місцезнаходження об"єднання: Україна, Тернопільська область, м. Чортків, вул. Січинського, 6А (п.1.1 Статуту).
Статут Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ– 2012" затверджений рішенням установчих зборів об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ – 2012" від 27.01.2012 (протокол №1) та 07.02.2012 зареєстрований державним реєстратором за № 16341020000000987.
Відповідно до пп.4.5. п.4 Статуту, до виключної компетенції загальних зборів членів об"єднання належить зокрема, обрання та відкликання членів правління та ревізійної комісії ОСББ.
Як зазначено пп. 4.6. п.4 Статуту, що до компетенції правління об"єднання належить, зокрема скликання та організація проведення загальних зборів членів об"єднання, в тому числі підготовка проектів рішень загальних зборів ОСББ; обрання зі свого складу голови правління і заступника голови правління ОСББ. Голова правління забезпечує виконання рішень загальних зборів членів ОСББ та рішень правління, діє без доручення від імені ОСББ, укладає в межах своєї компетенції угоди, у тому числі має право приймати в дар та дарувати майно на підставі рішення загальних зборів ОСББ, розпоряджається коштами об`єднання відповідно до затвердженого кошторису, підписує платіжно-розрахункові, звітні та інші документи ОСББ.
Пунктом 11.1 Статуту передбачено, що член правління, в тому числі голова правління, може достроково вийти з правління за власним бажанням. 
17 вересня 2018 року рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 "МІРАЖ-2012" обрано керівника (голову правління) ОСББ - ОСОБА_1 , власника квартири АДРЕСА_3 , оформлено відповідним Протоколом.
20 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до правління об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ -2012" із заявою про звільнення з посади голови правління ОСББ "МІРАЖ – 2012" за власним бажанням з 18 травня 2025 року. 
Вказану заяву отримано відповідачем – 28.04.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно до частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України, працівник має право розірвати трудовий договір, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. Отже, строк попередження завершився 17 травня 2025 року, і його звільнення мало відбутися 18 травня 2025 року. Проте на момент подання цього позову ОСББ "МІРАЖ – 2012" не відреагувало ніяким чином на заяву про звільнення та не вчинило жодних дій щодо оформлення процедури звільнення Позивача з посади голови ОСББ. 
За доводами позивача ним вчинені всі необхідні дії щодо припинення його повноважень як голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ-2012".
Як стверджує позивач, що перебування його на посаді голови правління порушує його право на працю, відповідно дост. 43 Конституції України, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Норми права, застосовані при вирішенні спору та мотиви, з яких виходив суд при ухваленні рішення.
Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Рішенням Конституційного Суду № 9-зп від 25.12.1997 визначено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.
Статтею 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №448/362/22 наведено правовий висновок про те, що спір за вимогою директора про визнання припиненими його трудових відносин із товариством на підставі статті 38 КЗпП України не є трудовим та має розглядатися в порядку господарського судочинства.
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Тобто, право на судовий захист у суб`єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Закон України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку.
Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна (стаття 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").
Частиною 2 статті 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.
Непідприємницьким товариством є товариство, діяльність якого спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів і яке не має на меті одержання прибутку для його подальшого розподілу між учасниками (стаття 85 Цивільного кодексу України).
Отже, за своєю організаційно-правовою формою ОСББ "МІРАЖ - 2012" відноситься до непідприємницького товариства, відповідно на працівників такого товариства поширюється положення ч. 3 ст. 99 ЦК України.
Згідно з ч. 1, 2 статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа учасників юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами або законом.
За статтею 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо.
Припинення повноважень члена виконавчого органу за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 Цивільного кодексу України, тобто не є предметом регулювання трудового права.
Припинення повноважень члена виконавчого органу відповідно до ч.3 ст. 99 Цивільного кодексу України є дією уповноваженого органу, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності.
Зміст положень ч.3 ст. 99 Цивільного кодексу України надає право компетентному (уповноваженому) органу припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час з будь-яких підстав.
Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління товариством або позбавлення таких повноважень на управління товариством. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.
Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.
Оскільки норми трудового законодавства не розповсюджуються на спори між виконавчими органами товариства та самими товариствами, а є корпоративними, отже, повинні розглядатися у порядку господарського судочинства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №145/166/18.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Тобто, підставою для розірвання договору згідно наведеної норми Кодексу законів про працю України є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.
Системний аналіз положень п. 5 ч. 1ст. 41 КЗпП України та ч. 3ст. 99 ЦК України дає підстави для висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.
Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (ч. 1 ст.98, ч. 1 ст.99 ЦК України).
07.02.2012 Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ – 2012" (код 37938497) зареєстроване як суб`єкт господарювання, номер запису 1 634 102 0000 000987 вид економічної діяльності 81.10 Комплексне обслуговування об"єктів, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідну інформацію.
Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ – 2012" створено власниками багатоквартирного будинку №6А (житловий комплекс) на вулиці Січинського в місті Чорткові відповідно до Закону України "Про об"єднання співвласників багатоквартирного будинку". Місцезнаходження об"єднання: Україна, Тернопільська область, м. Чортків, вул. Січинського, 6А (п.1.1 Статуту).
Статут Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ– 2012" затверджений рішенням установчих зборів об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ – 2012" від 27.01.2012 (протокол №1) та 07.02.2012 зареєстрований державним реєстратором за № 16341020000000987.
Згідно зі статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" органами управління об`єднання є загальні збори об`єднання, правління, ревізійна комісія об`єднання (ч.1).
Вищим органом управління об`єднання є загальні збори (ч.2).
До виключної компетенції загальних зборів об`єднання відноситься: затвердження статуту об`єднання, внесення змін до нього; обрання членів правління об`єднання (9).
Для керівництва поточною діяльністю об`єднання обирається правління. Правління має право приймати рішення з питань діяльності об`єднання, визначених статутом. Правління є виконавчим органом об`єднання і підзвітне загальним зборам. Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами (ч.17-19).
Відповідно до пп.4.5. п.4 Статуту, до виключної компетенції загальних зборів членів об"єднання належить зокрема, обрання та відкликання членів правління та ревізійної комісії ОСББ.
Як зазначено пп. 4.6. п.4 Статуту, що до компетенції правління об"єднання належить, зокрема скликання та організація проведення загальних зборів членів об"єднання, в тому числі підготовка проектів рішень загальних зборів ОСББ; обрання зі свого складу голови правління і заступника голови правління ОСББ. Голова правління забезпечує виконання рішень загальних зборів членів ОСББ та рішень правління, діє без доручення від імені ОСББ, укладає в межах своєї компетенції угоди, у тому числі має право приймати в дар та дарувати майно на підставі рішення загальних зборів ОСББ, розпоряджається коштами об`єднання відповідно до затвердженого кошторису, підписує платіжно-розрахункові, звітні та інші документи ОСББ.
17 вересня 2018 року рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 "МІРАЖ-2012" обрано керівника (голову правління) ОСББ - ОСОБА_1 , власника квартири АДРЕСА_3 , оформлено відповідним Протоколом.
Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Разом з тим особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства.
Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №758/1861/18.
Пунктом 11.1 Статуту передбачено, що член правління, в тому числі голова правління, може достроково вийти з правління за власним бажанням. 
Згідно статті 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. 
З матеріалів справи вбачається, що 20 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до правління об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ -2012" із заявою про звільнення з посади голови правління ОСББ "МІРАЖ – 2012" за власним бажанням з 18 травня 2025 року, згідно ст. 38 КЗпП України.
Вказану заяву отримано відповідачем – 28.05.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів у розумінні статей 77-79 ГПК України на підтвердження прийняття уповноваженим органом ОСББ "МІРАЖ-2012" рішення про звільнення позивача з посади голови правління.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007, від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 зазначено, що у випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, зокрема, через неможливість зібрати кворум для проведення загальних зборів, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду з вимогою про визнання трудових відносин припиненими. 
Аналогічної позиції дотримався Верховний Суд у постанові від 17.03.2021 у справі № 761/40378/18 (провадження № 61-18255св19).
Так, питання щодо звільнення голови правління належить до компетенції загальних зборів учасників та вирішується тільки за їх рішенням, тому позивач, як голова правліннятовариства, не має самостійних повноважень щодо вирішення питань про своє звільнення з цієї посади .
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
За змістом статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є припинення правовідношення.
Суд зазначає, що припинення трудових відносин певною датою у минулому по суті зводиться до встановлення факту припинення цих правовідносин з відповідної дати без прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення.
За приписами частини 2 статті 5 Господарського процесуального кодексу України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, точи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (пункт 8.5 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем вичерпано процедурні можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин з відповідачем ОСББ "МІРАЖ-2012", у даному випадку права позивача підтягаються захисту шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, що відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.
Таким чином, суд дійшов висновку, що не вирішення заяви позивача про звільнення від виконання ним обов`язків голови правління ОСББ "МІРАЖ-2012" є порушенням прав позивача щодо вільного вибору праці, тому наявні достатні підстави для задоволення позову в частині визнання припиненими трудових відносин і відносин представництва між ОСОБА_1 , як головою правління, та ОСББ "МІРАЖ 2012" у зв`язку із звільненням за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

Щодо позовної вимоги про виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань відомості про ОСОБА_1 , як керівника та особу, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори "МІРАЖ-2012", суд зазначає таке.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (ч. 1ст. 16 ЦК України). 
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Оскільки, відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту, тому суд при вирішенні спору має надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, чи відповідає правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Згідно з статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими незабороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Обов`язковою передумовою для реалізації права на судовий захист у порядку господарського судочинства є наявність у позивача суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, які порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами - відповідачами, та на захист якого спрямоване звернення до суду з позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні спричиняє прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
Правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19.
Отже суд має встановити належність особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, чи є така особа належним позивачем у справі (наявність права на позов у матеріальному розумінні), чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановлення факту порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, які передбачені законодавством, і чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову (такий висновок викладений у п. 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/3146/17).
У частині 1 статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.
У постанові від 24.12.2019 по справі №758/1861/18 Верховний Суд зазначив, що суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстраційної служби, зобов`язуючи його вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру.
Також в постанові від 17.03.2021 у справі №761/40378/18 Верховний Суд зробив висновок, що позовна вимога до відділу державної реєстрації про зобов`язання внести зміни до відомостей з ЄДР шляхом виключення відомостей про керівника ТОВ не може бути звернена до органу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (державного реєстратора такого органу), який зобов`язаний виконати рішення суду щодо припинення трудових відносин керівника юридичної особи з такою особою незалежно від того, чи був цей орган (реєстратор) залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.
Таким чином, рішення суду про визнання трудових відносин припиненими, після набрання ним законної сили, є підставою для здійснення уповноваженим державним органом (державним реєстратором) відповідних реєстраційних дій, передбачених зазначеним вище законом, а суд не вправі втручатися в діяльність органу державної реєстраційної служби, зобов`язуючи його вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру.
Крім того, суд зазначає, що за змістом ч. 4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" виключення про позивача відомостей як керівника та підписанта ОСББ "МІРАЖ-2012" з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань можливе лише після набрання законної сили цим рішенням, надання відповідних документів державному реєстратору та сплати адміністративного збору.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог щодо виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань відомості про ОСОБА_1 , як керівника та особу, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори "МІРАЖ-2012" задоволенню не підлягає як передчасна, оскільки судовому захисту підлягає вже порушене право, а права позивача державним реєстратором на день ухвалення цього рішення порушені не були.
Суд зазначає, що дана частина позовних вимог фактично спрямована позивачем, крім відповідача, до невизначеного кола осіб (будь-якого іншого державного реєстратора), що є неприпустимим з огляду на процесуальний інститут належності відповідача.
При цьому суд звертає увагу на те, що у разі необґрунтованої відмови відповідного державного органу у вчиненні реєстраційних дій на підставі рішення суду про визнання трудових відносин припиненими, після набрання ним законної сили, позивач не позбавлений права звернутися до суду у передбаченому законом порядку.

Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
При аналізі доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. 
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Висновок суду.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.
Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.
Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.
Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.
Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Так, згідно статті 13 Цивільного кодексу України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Частиною 1 статті 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Суд наголошує, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині позовних вимог до ОСББ "МІРАЖ-2012" про визнання припиненими трудових відносин і відносин представництва між ОСОБА_1 , як головою правління, та ОСББ "МІРАЖ-2012", у зв`язку із звільненням за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. 
В інші частині позову, слід відмовити.

Судові витрати.
При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (пункт 5 частини 1 статті 237 ГПК України).
Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Щодо судового збору у розмірі 4 844,80 грн.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір"суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Факт зарахування сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом судового збору в сумі 4 844,80 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області.
В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 4 844,80 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 4 844,80 грн покласти на відповідача.
3. Визнати припиненими відносини ОСОБА_1 з Об"єднанням співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ – 2012", у зв"язку із звільненням із займаної посади голови правління (керівника) ОСББ "МІРАЖ-2012".
4. Стягнути з Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "МІРАЖ-2012", вул. Січинського, 6А, м.Чортків, Тернопільська область, код ЄДРПОУ 37938497 на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 – 4 844,80 грн судового збору.
5. Видати наказ стягувачеві після набрання рішенням законної сили.
6. В іншій частині позовних вимог, відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256-257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Примірник рішення надіслати сторонам у справі до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України.
Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.
Повне рішення складено та підписано "02" липня 2026 року. 

Суддя Я.Я. Боровець