ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/861/25 

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Мірошниченка Д.Є., за участю секретаря судового засідання Мельник І.В.,
розглянувши справу в порядку загального позовного провадження
за позовом Мукачівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі 
позивача-1 Західного офісу Держаудитслужби , м. Львів 
та позивача-2 Кольчинської селищної ради, смт Кольчино Мукачівського району Закарпатської області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут", м.Ужгород
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 111 086,80 грн

За участю: 
прокурора – Андрейчик А.М., прокурор, службове посвідчення № 069357 від 01.03.2023
представника позивача – 1 – Дан Є.М., представник в порядку самопредставництва
представника позивача – 2 – не з`явився
представника відповідача – Кекерчень М.І., представник в порядку самопредставництва

ВСТАНОВИВ:

Мукачівська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби та Кольчинської селищної ради звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" про визнання недійсними додаткових угод № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021, укладених між Кольчинською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут", та стягнення 111 086,80 грн надмірно сплачених коштів, обґрунтовуючи позовні вимоги порушенням пункту 4 частини 3 статті 57 Закону України "Про ринок електричної енергії", пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні вказаних додаткових угод.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/861/25 визначено головуючого суддю Мірошниченка Д. Є., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2025.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи № 907/861/25 здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.09.2025 об 11:00 год. та встановлено учасникам справи строк на подання до суду заяв по суті спору.
12.08.2025 через систему "Електронний суд" від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" – адвоката Фартушка Т.І. надійшло клопотання (зареєстровано 12.08.2025 за вхідним № 02.3.1-02/7134/25) про зупинення провадження у справі № 907/861/25 до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду у справі № 920/19/24.
19.08.2025 за вх.№ 02.3.1-02/7330/25 через підсистему "Електронний суд" до суду від прокуратури надійшли пояснення по справі.
19.08.2025 за вх.№ 02.3.1-02/7335/25 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшов відзив на позовну заяву.
27.08.2025 за вх.№ 02.3.1-02/7534/25 через підсистему "Електронний суд" до суду від прокуратури надійшла відповідь на відзив та за вх.№ 02.3.1-02/7535/25 – заперечення на клопотання про зупинення провадження у цій справі.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.09.2025 суд постановив зупинити провадження у справі № 907/861/25 до завершення перегляду судового рішення у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду у справі № 920/19/24 та зобов`язав сторін, після усунення підстав, що зумовили зупинення провадження у даній справі, письмово повідомити про це суд з прикладенням відповідних доказів
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.01.2026 суд поновив провадження у справі № 907/861/25 та призначив підготовче засідання на 28.01.2026 о 10:00 год. 
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.01.2026 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 04.03.2026 о 10:00 год. з підстав наведених у ній.
В підготовчому засіданні 04.03.2026 присутні прокурор, представники позивача-1 та відповідача повідомили суд про подання ними всіх заяв чи клопотання, а також наявних доказів та надали усні пояснення відповідно до яких не заперечили проти закриття підготовчого провадження.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 04.03.2026 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 01.04.2026 об 11:00 год.
В судовому засіданні 01.04.2026 судом було оголошено перерву з розгляду справи по суті до 16.04.2026 об 11:00 год.
В судовому засідання 16.04.2026 прокурор та представник позивача-1 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, представник відповідача проти позовних вимог заперечив з викладених у відзиві підстав.
В судовому засіданні 16.04.2026 судом було оголошено перерву з розгляду справи по суті до 20.04.2026 о 10:30 год.
Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
Відповідно до статті 240 ГПК України в судовому засіданні 20.04.2026 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Правова позиція прокурора.
Позовні вимоги прокурора обґрунтовані недійсністю додаткових угод № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021, як таких, що укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку з підвищенням означеними додатковими угодами без визначених законодавством підстав ціни товару в розмірі, що перевищує 10 % встановленої в договорі про закупівлю. 
У зв`язку з наведеним прокурор зазначає, що розмір безпідставно (зайво) отриманих відповідачем коштів від позивача-2 в якості оплати вартості поставленої останньому електричної енергії, як різниця між фактично сплаченою Споживачем вартістю електричної енергії та сумою, яку він повинен був сплатити без врахування зміненої означеними додатковими угодами ціни 1 кВт/год. електричної енергії, становить 111 086,80 грн, які просить стягнути з відповідача у справі.
Письмові пояснення позивача-1.
Відповідно до наданих суду письмових пояснень у порядку статті 42 ГПК України Західний офіс Держаудитслужби підтримує доводи прокурора про допущені порушення Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні оспорюваних додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021 та відповідно при перерахунку Кольчинською селищною радою коштів за цим договором з урахуванням укладених додаткових угод та щодо позовних вимог за позовом повідомило про таке.
Відповідно до пункту 3.4.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на І квартал 2024 року та на підставі направлень для проведення ревізії від 13.02.2024 № 33 та від 05.02.2024 № 20, було проведено ревізію селищного бюджету та окремих питань фінансово-господарської діяльності Кольчинської селищної ради (Кольчинської територіальної громади) за період з 01.01.2021 по 31.12.2023. 
Ревізію дотримання вимог законодавства про закупівлю товарів, робіт і послуг при проведенні процедур закупівель у Кольчинській селищній раді за період, який підлягає ревізії, перевірено переговорну процедура за ID: UA2021-01-20-007440-b на закупівлю ДК 021:2015: 09310000-5 "Електрична енергія".
Так, ревізією встановлено, що при укладанні додаткових угод від 20.04.2021 № 2 та від 23.07.2021 року № 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021 щодо збільшення ціни на електроенергію без наявності обґрунтованих підстав та за відсутності фактичного підтвердження зростання цін на ринку на дату укладання відповідних додаткових угод в порівнянні з першопочатковою ціною визначеною умовами основного договору від 08.02.2021, порушено вимоги частини четвертої та пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції чинній на дату застосування процедури) та вимоги пункту 5.13 договору від 08.02.2021.
Окрім цього, ревізією правомірності внесення змін до договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021 також встановлено, що при підписанні додаткових угод від 02.11.2021, від 24.11.2021 та від 17.12.2021 вартість ціни за одиницю товару було збільшено від первинної ціни на 31,41%, відповідно від 02.11.2021 ціну збільшено на 14,5% від першопочаткового договору; від 24.11.2021 – збільшено на 24,54 %; від 17.12.2021 збільшено – на 31,41 %, тобто більш ніж на 10 %, чим порушено вимоги пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", яким визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку.
Письмові пояснення позивача-2.
Кольчинською селищною радою не подано суду жодних пояснень щодо предмету позовних вимог у даній справі.
Заперечення (відзив) відповідача.
Відповідач у поданому суду відзиві на позовну заяву від 19.08.2025 та згідно з поясненнями представника в судовому засіданні заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
Зазначає, що можливість зміни ціни регламентована умовами договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021 та наведене визначено приписами пункту 2 частини 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Разом з тим, на переконання відповідача, вказана норма не регламентує ні механізму визначення вказаних коливань, ні порядку фактичної реалізації сторонами зазначених прав. Тобто в частині фактичного застосування ця норма є диспозитивною, що означає, що учасники цивільних правовідносин мають можливість самостійно визначати зміст своїх прав та обов`язків у межах, встановлених законом.
Водночас вказує на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" виконало вимоги приписів пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" при укладенні додаткових угод № 2 та № 3, а також щодо повідомлення та підтвердження наявності коливання ціни на ринку електричної енергії, направило листи щодо зміни ціни з відповідними документами, що передбачені договором про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021.
При цьому, за доводами відповідача, згідно з додатковими угодами № 2 та № 3 сторони погодили збільшення ціни згідно з договором про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021 разом на 6,18 % в межах, які не перевищують 9,99 % та відповідно не підлягають визнанню недійсними.
В частині підстав для визнання недійсними додаткових угод №№ 4, 5, 7 у зв`язку з правовою позицією, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни визначеної в договорі незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни відповідач зазначає таке.
Основним аргументом на який посилається прокурор в свої вимогах є посилання на правову позицію Верховного Суду, а саме, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни визначеної в договорі незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни. Відповідач розуміє імперативність приписів частини 4 статті 236 ГПК України, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, разом з тим зазначає наступне.
Разом з тим, остаточна правова позиція з питання застосування пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" була сформована Великою Палатою Верховного Суду України 24.01.2024 (справа № 922/2321/22), що й спровокувало масові звернення органів прокуратури до суду з позовами про визнання угод недійсними.
До цього моменту, однозначної правової позиції по застосуванню вказаної норми не було, протилежна позиція по застосуванню вказаної норми була викладена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 420/17618/21.
З огляду на наведене наголошує, що застосування в даній конкретній справі, при вирішенні питання про стягнення грошових коштів з відповідача на підставі приписів пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", який не відповідає вимогам чіткості та точності та є "неякісним", свідчить про недотримання гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, права особи на захист права власності.
Звертає також увагу, що всі додаткові угоди підписані в тому числі і відповідачем – Кольчинською селищною радою, а відтак, у випадку задоволення позову та стягнення судового збору на користь Закарпатської обласної прокуратури просить вирішити питання про розподіл судових витрат між Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" та Кольчинською селищною радою.
Також, відповідач вказує на можливість розподілу судових витрат відповідно до частини 9 статті 129 ГПК України, якщо суд дійде висновків про задоволення позову, вказуючи, що у підписанні додаткових угод є вина обох сторін.
Відповідь прокурора на відзив.
У поданій суду відповіді на відзив прокурор, спростовуючи твердження представника відповідача щодо наявності підстав для укладення додаткової угоди № 2, які обґрунтовані посиланням на лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" № 502-16/276 від 09.04.2021 на адресу Кольчинської селищної ради, наголошує, що вказаним листом повідомляється про коливання ціни на електричну енергію на ринку порівнюючи 1 та 2 декаду березня 2021 року в розмірі 3,16 %, що не містить показників динаміки коливання ціни за період з дати укладення договору до дати укладення додаткової угоди № 2 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021.
В частині спростування доводів відповідача щодо підстав укладення додаткової угоди № 3 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021, прокурор відзначає, що оскільки укладення додаткової угоди № 2 від 20.04.2021 є незаконним у зв`язку з фактичним зниженням ціни на ринку, то не об`єктивним порівняння періоду з дати укладення додаткової угоди № 2 до дати укладення додаткової угоди № 3.
При цьому в даному випадку порівняння показників за травень та первень 2021 року вважає не об`єктивним, оскільки у травні 2021 року середньозважена ціна була 1 643,78 грн за 1 мВт/год, тобто нижче від ціни на 08.02.2021 – дату укладення договору — 1 795,18 грн за 1 мВт/год. 
Прокурор вказує, що таке порівняння є вибірковим, підібраним від найнижчої ціни до найвищої ціни, цим штучно збільшено відсоток від реального відсотку коливання ціни для укладення додаткової угоди № 3 від 23.07.2021.
Окрім цього, прокурор зазначає, що у відзиві на позов відображено позицію щодо непогодження з позовними вимогами в частині визнання недійсними додаткових угод №№ 4, 5, 7 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021, основним аргументом для яких, за міркуваннями представника відповідача, є правова позиція Верховного Суду щодо 10 % ліміту підвищення ціни за договором незалежно від того як часто відбуваються такі зміни.
Прокурор зазначає, що підставами позовних вимог у справі № 907/861/25 Мукачівською окружною прокуратурою крім перевищення 10 % ліміту зазначено також відсутність належного документального обґрунтування коливання цін на ринку на електроенергію у бік її збільшення в період виконання умов договору, про які зазначалося у позовній заяві. 
Тобто, за доводами прокурора, документи, на підставі яких укладено додаткові угоди №№ 2, 3, 4, 5, 7 до договору не є належним документальним підтвердженням коливання ціни з підстав, які зазначено у позовній заяві та відповіді на відзив, а отже і не є підставою для підвищення ціни, що є порушенням умов договору та суперечить вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". 
Таким чином, як вказує прокурор, позовні вимоги щодо визнання додаткових угод недійсними, а також стягнення надмірно сплачених коштів підлягають до задоволення не винятково через існування висновку про застосування норм пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.
При цьому вказує, що внесення змін до істотних умов договору шляхом укладання додаткових угод № 2, 3, 4, 5, 7 в частині застосування ціни за електричну енергію, які не відповідають основному договору № 180072 від 08.02.2021, призвело зайво сплачених коштів Кольчинською селищною радою в сумі 111 086,80 грн.
З урахуванням наведеного вище, прокурор просить задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідь позивачів-1, -2 на відзив.
Позивачами-1, -2 не подано відповіді на відзив відповідно до приписів статті 166 ГПК України.
ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ.
08.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" (далі – ТОВ "Закарпаттяенергозбут" та/або Постачальник, та/або відповідач) та Кольчинською селищною радою (надалі – Споживач та/або позивач-2) за наслідками проведення закупівлі UA-2021-01-20-007440-b був укладений договір про постачання електричної енергії споживачу № 180072 (далі також – Договір), за умовами якого Постачальник продає Електричну енергію "код ДК 021:2015 - 09310000-5 – електрична енергія (Електрична енергія)" Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, включно з тарифом на послуги з передачі електричної енергії, а Споживач, в свою чергу, оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (пункт 2.1 Договору).
За змістом Додатку № 3 "Специфікація" до Договору загальний обсяг електричної енергії, що постачається за Договором, становить 621 103 кВт/год електричної енергії загальною вартістю 1 552 757,50 грн (2,50 грн з ПДВ за 1 кВт/год).
Згідно з пунктом 3.1 Договору початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього Договору. 
Відповідно до пункту 5.3 Договору, загальна ціна цього Договору складає 1 293 694,58 грн без ПДВ, крім того ПДВ – 258 792,92 грн, разом ціна цього Договору становить 1 552 757,50 грн з ПДВ (заповнюється на етапі укладання договору за результатами аукціону). Ціна договору визначається з урахуванням положень Податкового кодексу України про податок на додану вартість.
Відповідно до пункту 5.6 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць та встановлюється з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.
Розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються на рахунок Постачальника відповідно до вимог чинного законодавства (пункт 5.8 Договору).
Відповідно до пункту 13.1 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31.12.2021, або до повного вичерпання суми договору, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. 
Судом також встановлено, що протягом строку дії Договору між його сторонами були укладалися додаткові угоди.
Так, додатковою угодою № 1 від 15.02.2021 до Договору розділ "Реквізити сторін" викладено у новій редакції, ціна товару даною угодою не змінювалася. 
Додатковою угодою № 2 від 20.04.2021 ціну підвищено до 2,567854 грн за 1 кВт/год від ціни за договором, тобто на 2,71 % та зменшено обсяг до 604 691 кВт/год. (2,567854 грн - 2,50 грн) : 2,50 грн х 100 = 2,71 %. 
Додатковою угодою № 3 від 23.07.2021 ціну підвищено до 2,634751 грн за 1 кВт/год від ціни за договором починаючи з 01.08.2021, тобто на 5,39 % (2,634751 грн - 2,50 грн) : 2,50 грн х 100 = 5,39 %. 
Додатковою угодою № 4 від 02.11.2021 ціну підвищено до 2,862726 грн за 1 кВт/год починаючи з 01.11.2021, тобто на 14,5 % від ціни за договором (2,862726 грн - 2,50 грн) : 2,50 грн х 100 = 14,5 %. 
Додатковою угодою № 5 від 24.11.2021 ціну підвищено до 3,113476 грн за 1 кВт/год починаючи з 18.11.2021, тобто на 24,54 % від ціни за договором. (3,113476 грн.-2,50 грн):2,50 грн х 100 = 24,54 %. 
Додатковою угодою № 6 від 14.12.2021 зменшено суму договору до 1 426 661,72 грн, інші умови договору залишено без змін. 
Додатковою угодою № 7 від 17.12.2021 ціну підвищено до 3,285195 грн за 1 кВт/год починаючи з 01.12.2021, тобто на 31,41 % год від ціни за договором (3,285195 грн - 2,50 грн) : 2,50 грн х 100 = 31,41 %.
Вказані додаткові угоди № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021 містять посилання на наявне коливання цін на ринку електроенергії, що за позицією відповідача підтверджується долученими до позову доказами – листами Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" від 09.04.2021 № 502-16/276, від 12.07.2021 № 502-16/255, від 25.10.2021 № 502/16/652, від 18.11.2021 № 502-16/676/6, від 16.12.2021 № 502-16/702/5 із зазначеними в них відомостями – порівняння середньозважених цін на РДН (ринок добу наперед) та ВДР (внутрішньодобовий ринок), ціновими довідками Закарпатської торгово-промислової палати Ц-59/2 від 14.07.2021, № Ц-114 від 18.11.2021, № Ц-127 від 14.12.2021, аналітичними матеріалами з веб-сайту АТ "Оператор ринку", які долучалися відповідачем до означених листів-пропозицій щодо зміни ціни електроенергії за Договором.
Судом встановлено та учасниками справи визнається, що на виконання умов Договору Постачальник протягом 2021 року поставив, а Споживач прийняв електричну енергію загальним обсягом 467 059 кВт/год на суму 1 278 734,31 грн, а саме: акт-розшифровка про використану електроенергію № 180072/2/1 за лютий 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії за лютий 2021 року – 73 446 кВт/год; акт прийняття-передавання товарної продукції № 172185/2/1 за лютий 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії за лютий 2021 року - 296 кВт/год; акт-розшифровка про використану електроенергію № 180072/3/1 за березень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії – 54896 кВт/год; акт прийняття-передавання товарної продукції № 172185/3/1 за березень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії за березень 2021 року – 329 кВт/год; акт прийняття-передавання товарної продукції № 172185/4/1 за квітень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії за квітень 2021 року – 313 кВт/год; акт-розшифровка про використану електроенергію № 180072/4/1 за квітень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії – 53 122 кВт/год; акт прийняття-передавання товарної продукції № 172185/5/1 за травень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії за травень 2021 року – 296 кВт/год; акт-розшифровка про використану електроенергію № 180072/5/1 за травень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії – 27878 кВт/год; акт прийняття-передавання товарної продукції № 172185/6/1 за червень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії за червень 2021 року – 286 кВт/год; акт-розшифровка про використану електроенергію № 180072/6/1 за червень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії – 12290 кВт/год; акт прийняття-передавання товарної продукції № 172185/7/1 за липень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії за липень 2021 року – 299 кВт/год акт-розшифровка про використану електроенергію № 180072/7/1 за липень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії – 19 750 кВт/год; акт прийняття-передавання товарної продукції №172185/8/1 за серпень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії за серпень 2021 року – 329 кВт/год; акт-розшифровка про використану електроенергію № 180072/8/1 за серпень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії – 22 475 кВт/год; акт-розшифровка про використану електроенергію № 180072/9/1 за вересень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії – 26 710 кВт/год; акт прийняття-передавання товарної продукції № 172185/10/1 за вересень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії за жовтень 2021 року – 433 кВт/год; акт прийняття-передавання товарної продукції № 172185/10/1 за жовтень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії за жовтень 2021 року – 471 кВт/год; акт-розшифровка про використану електроенергію № 180072/10/1 за жовтень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії – 36040 кВт/год; акт приймання-передавання товарної продукції № 180072/11/1 за листопад 2021року, фактичні обсяги електричної енергії – 51 110 кВт/год; акт прийняття-передавання товарної продукції № 172185/11/1 за листопад 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії за листопад 2021 року – 273 кВт/год; акт прийняття-передавання товарної продукції № 172185/11/1 за грудень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії за грудень 2021 року – 1 007 кВт/год; акт приймання-передавання товарної продукції № 180072/12/1 за грудень 2021 року, фактичні обсяги електричної енергії – 85 010 кВт/год.
Встановлено також, що Споживачем здійснено оплату за отриману електроенергію за Договором в повному обсязі, на загальну суму 1 278 734,31 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 320 від 10.03.2021 на суму 740 грн, № 316 від 10.03.2021 на суму 5 224,00 грн, № 310 від 10.03.2021 на суму 15 283,00 грн, № 321 від 10.03.2021 на суму 39 103,98 грн, № 312 від 10.03.2021 на суму 1 430,00 грн, № 308 від 10.03.2021 на суму 3 830,00 грн, № 302 від 10.03.2021 на суму 30 094,00 грн, № 305 від 10.03.2021 на суму 79 277,00 грн, № 314 від 10.03.2021 на суму 1 300,00 грн, № 300 від 10.03.2021 на суму 8 073,00 грн, № 435 від 26.03.2021 на суму 822,50 грн, № 433 від 26.03.2021 на суму 29 180,98 грн, № 429 від 26.03.2021 на суму 11 428,00 грн, № 428 від 26.03.2021 на суму 2 863,00 грн, № 430 від 26.03.2021 на суму 1 069,00 грн, № 431 від 26.03.2021 на суму 972,00 грн, № 427 від 26.03.2021 на суму 59 280,00 грн, № 426 від 26.03.2021 на суму 22 503,00 грн, № 425 від 26.03.2021 на суму 6 037,00 грн, № 432 від 26.03.2021 на суму 3 907,00 грн, № 720 від 27.04.2021 на суму 803,74 грн, № 704 від 27.04.2021 на суму 2 846,00 грн, № 705 від 27.04.2021 на суму 11 360,00 грн, № 707 від 27.04.2021 на суму 968,00 грн, № 702 від 27.04.2021 на суму 58 921,00 грн, № 701 від 27.04.2021 на суму 22 366,00 грн, № 706 від 27.04.2021 на суму 1 062,00 грн, № 700 від 27.04.2021 на суму 6 000,00 грн, № 708 від 27.04.2021 на суму 3 882,00 грн, № 709 від 27.04.2021 на суму 29 004,52 грн, № 987 від 27.05.2021 на суму 760,08 грн, № 986 від 27.05.2021 на суму 15 227,62 грн, № 984 від 27.05.2021 на суму 507,00 грн, № 981 від 27.05.2021 на суму 1 493,00 грн, № 982 від 27.05.2021 на суму 5 960,00 грн, № 980 від 27.05.2021 на суму 30 919,00 грн, № 979 від 27.05.2021 на суму 11 737,00 грн, № 983 від 27.05.2021 на суму 557,00 грн, № 978 від 27.05.2021 на суму 3 149,00 грн, № 985 від 27.05.2021 на суму 2 037,00 грн, № 1167 від 25.06.2021 на суму 734,41 грн, № 1178 від 29.06.2021 на суму 6 709,92 грн, № 1175 від 29.06.2021 на суму 246,00 грн, № 1176 від 29.06.2021 на суму 224,00 грн, № 1174 від 29.06.2021 на суму 2 628,00 грн, № 1173 від 29.06.2021 на суму 659,00 грн, № 1171 від 29.06.2021 на суму 13 631,00 грн, № 1170 від 29.06.2021 на суму 5 175,00 грн, № 1169 від 29.06.2021 на суму 1 388,00 грн, № 1177 від 29.06.2021 на суму 898,00 грн, № 1417 від 28.07.2021 на суму 767,78 грн, № 1427 від 28.07.2021 на суму 10 787,11 грн, № 1425 від 28.07.2021 на суму 359,00 грн, № 1422 від 28.07.2021 на суму 1 058,00 грн, № 1423 від 28.07.2021 на суму 4 223,00 грн, № 1421 від 28.07.2021 на суму 21 905,00 грн, № 1424 від 28.07.2021 на суму 395,00 грн, № 1419 від 28.07.2021 на суму 2 230 грн, № 1426 від 28.07.2021 на суму 1 443,00 грн, № 1420 від 28.07.2021 на суму 8 315,00 грн, № 1657 від 02.09.2021 на суму 844,82 грн, № 1656 від 02.09.2021 на суму 12 745,03 грн, № 1654 від 02.09.2021 на суму 420,00 грн, № 1650 від 02.09.2021 на суму 25 490,00 грн, № 1653 від 02.09.2021 на суму 460,00 грн, № 1651 від 02.09.2021 на суму 1 231,00 грн, № 1652 від 02.09.2021 на суму 4 920,00 грн, № 1649 від 02.09.2021 на суму 9 680,00 грн, № 1655 від 02.09.2021 на суму 1 680,00 грн, № 1648 від 02.09.2021 на суму 2 590,00 грн, № 1858 від 01.10.2021 на суму 1111,88 грн, № 1867 від 01.10.2021 на суму 15 358,20 грн, № 1865 від 01.10.2021 на суму 495,00 грн, № 1861 від 01.10.2021 на суму 30 181,00 грн, № 1860 від 01.10.2021 на суму 11 457,00 грн, № 1862 від 01.10.2021 на суму 1 458,00 грн, № 1863 від 01.10.2021 на суму 5 818,00 грн, № 1866 від 01.10.2021 на суму 1 990,00 грн, № 1859 від 01.10.2021 на суму 3 073,00 грн, № 1864 від 01.10.2021 на суму 544,00 грн, № 2085 від 03.11.2021 на суму 1 209,46 грн, № 2093 від 03.11.2021 на суму 660,00 грн, № 2088 від 03.11.2021 на суму 15 276,00 грн, № 2090 від 03.11.2021 на суму 1 944,00 грн, № 2091 від 03.11.2021 на суму 7 758,00 грн, № 2089 від 03.11.2021 на суму 40 242,00 грн, № 2092 від 03.11.2021 на суму 726,00 грн, № 2087 від 03.11.2021 на суму 4 098,00 грн, № 2094 від 03.11.2021 на суму 2 652,00 грн, № 2128 від 03.11.2021 на суму 183,00 грн, № 2086 від 03.11.2021 на суму 21 418,43 грн, № 2410 від 02.12.2021 на суму 32 061,55 грн, № 2406 від 02.12.2021 на суму 12 671,00 грн, № 2405 від 02.12.2021 на суму 3 175,00 грн, № 2404 від 02.12.2021 на суму 65 728,00 грн, № 2403 від 02.12.2021 на суму 24 950,00 грн, № 2409 від 02.12.2021 на суму 4 331,00 грн, № 2402 від 02.12.2021 на суму 6 693,00 грн, № 2407 від 02.12.2021 на суму 1 185,00 грн, № 2408 від 02.12.2021 на суму 1 078,00 грн, № 2315 від 01.12.2021 на суму 811,62 грн, № 3089 від 23.12.2021 на суму 5 200,00 грн, № 3090 від 23.12.2021 на суму 22 100,00 грн, № 3086 від 23.12.2021 на суму 16 000,00 грн, № 3087 від 23.12.2021 на суму 44 200,00 грн, № 3091 від 23.12.2021 на суму 2 000,00 грн, № 3088 від 23.12.2021 на суму 116 300,00 грн, № 3084 від 23.12.2021 на суму 64 474,48 грн, № 3092 від 23.12.2021 на суму 2 000,00 грн, № 3085 від 23.12.2021 на суму 7 000,00 грн, № 3071 від 23.12.2021 на суму 3 308,20 грн.
Стверджуючи про безпідставність та незаконність внесених сторонами в Договір змін в частині збільшення вартості електричної енергії та, відповідно, недійсність додаткових угод № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021 до Договору відповідно до статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", прокурор просить такі додаткові угоди визнати недійсними та в порядку застосування наслідків недійсності правочину шляхом реституції - стягнути з відповідача зайво сплачені позивачем-2, як Споживачем, грошові кошти за придбану у період з квітня по грудень 2021 року включно електроенергію в загальній сумі 111 086,80 грн.
Означена сума прокурором обрахована як різниця між фактично сплаченою позивачем-2 вартістю електроенергії відповідно до її ціни, яка визначалася відповідно до недійсних додаткових угод до Договору та встановленою Сторонами в Договорі вартістю електроенергії (2,50 грн за 1 кВт/год з ПДВ), яка повинна була оплачуватися позивачем-2 на користь відповідача з врахуванням недійсності внесених в Договір подальших змін щодо збільшення вартості електричної енергії за відсутності документально підтверджених обсягів коливання електроенергії та в розмірі, що перевищує 10 % від початково визначеної в Договорі ціни електричної енергії.
ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ
Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах Кольчинської селищної ради.
Згідно зі статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Виходячи з вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про прокуратуру", діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.
Відповідно до частини 3 статті 23 цього ж нормативно-правового акта, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.
Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) визначено, що положення частини 2 статті 124 Конституції України стосовно поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак висловлене Судом розуміння поняття інтереси держави має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Відтак, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
При цьому суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При зверненні з даним позовом до суду прокурором визначено позивачем-2 Кольчинську селищну раду Мукачівського району Закарпатської області, в обґрунтуванні наявності підстав для представництва якої та необхідність захисту інтересів держави прокурор зазначає, що означений орган місцевого самоврядування шляхом укладення оспорюваних додаткових угод порушив вимоги чинного законодавства, принципи максимальної ефективності та економії, недискримінації учасників, які призвели до безпідставної зміни істотних умов договору та зростання ціни за одиницю товару, покладення на бюджетну установу економічно невигідних зобов`язань щодо витрачання бюджетних коштів.
При цьому, за позицією прокурора, бездіяльність позивача в частині невизнання недійсними додаткових угоду до Договору та нестягнення з Постачальника зайво отриманих коштів за Договором порушує економічні інтереси держави не відповідає суспільному інтересу, що є підставою для представництва прокурором інтересів держави.
Відповідно до частин 3 - 5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Так, для вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області в суді, відповідно до частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Мукачівська окружна прокуратура звернулася з листом-запитом від 27.03.2025 № 07.51-95-2521 вих-25 до Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області з проханням в строк до 17.04.2025 надати докази щодо укладення та виконання Договору, підстав внесення до нього змін та зазначити інформацію чи вживалися радою заходи представницького характеру щодо повернення безпідставно отриманих відповідачем коштів.
На адресу Мукачівської окружної прокуратури Кольчинська селищна рада Мукачівського району Закарпатської області листом № 02-9-6/405 від 16.04.2025 надала запитувані прокурором документи та повідомила, що органом місцевого самоврядування не вживалися заходи щодо повернення надміру сплачених коштів.
Суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11 (підпункти 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (підпункти 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 (підпункт 8.5), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.16) і № 922/1830/19 (підпункт 7.1)).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.17) і № 922/1830/19 (підпункт 7.2)). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 (підпункт 8.18) і № 922/1830/19 (підпункт 7.3)).
У пункті 55 постанови від 14.12.2022 у справі № 2-3887/2009 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці висновки актуальні також щодо участі територіальної громади в цивільних правовідносинах та судовому процесі.
Обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави в особі Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, прокурор у позовній заяві стверджує, що у спірних правовідносинах орган місцевого самоврядування є стороною укладеного з відповідачем Договору та, окрім того, наділений владними повноваженнями, оскільки є розпорядником коштів місцевого бюджету відповідної територіальної громади.
Підставою позовних вимог у цій справі прокурор зазначає, що сторони Договору всупереч інтересам держави, без будь-яких належних підстав та з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" уклали недійсні додаткові угоди, якими суттєво збільшили ціну за одиницю товару, що призвело до нераціонального та неефективного використання 111 086,80 грн з місцевого бюджету, що не відповідає меті цього Закону та гарантованим державою принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі за бюджетні кошти. При цьому правовідносини, пов`язані з використанням коштів місцевого бюджету, становлять суспільний інтерес, а витрачання цих коштів за недійсними угодами такому інтересу не відповідає і порушує права та інтереси територіальної громади в особі Ради, яка не вживала заходів для повернення зазначених коштів, хоча була обізнана про стверджувані порушення.
Здійснивши аналіз абзацу першого частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", Велика Палата Верховного Суду в пункті 37 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц дійшла висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У пункті 76 постанови від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду підтримала вищевказаний висновок та зазначила, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. При цьому поняття "компетентний орган" у цій постанові вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (див. пункт 27 зазначеної постанови).
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 69 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, підпункті 8.19 постанови від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20 та пункті 40 постанови від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Згідно зі статтею 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Частиною 1 статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (стаття 18-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (частини 1, 4 та 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Частинами 1 та 4 статті 61 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.
За висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.12.2022 у справі № 904/123/22, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території. Так, частинами 1 та 2 статті 143 Конституції України передбачено, зокрема, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. 
Згідно зі статтею 172 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
На території Кольчинської територіальної громади таким органом місцевого самоврядування є Кольчинська селищна рада Мукачівського району Закарпатської області, яка реалізовує компетенцію із забезпечення виконання бюджету, здійснення в установленому порядку фінансування видатків з місцевого бюджету.
У вже згадуваній постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21 Велика Палата Верховного Суду за подібних обставин справи зазначила, що використання коштів місцевого бюджету становить суспільний інтерес та стосується прав та інтересів великого кола осіб – в даній справі мешканців Кольчинської територіальної громади. Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів місцевого бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів, може порушувати економічні інтереси місцевої територіальної громади.
У контексті заявлених прокурором позовних вимог про стягнення грошових коштів на користь органу місцевого самоврядування суд також звертає увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у пункті 56 постанови від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19, де вказано, зокрема, що вимоги особи, яка в судовому порядку домагається застосування реституції, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину. Застосування реституції як наслідку недійсності правочину насамперед відновлює права учасників цього правочину. Інтерес іншої особи полягає в тому, щоб відновити свої права через повернення майна відчужувачу. Якщо повернення майна відчужувачу не відновлює права позивача, то суд може застосувати іншій ефективний спосіб захисту порушеного права в межах заявлених позовних вимог.
Разом із цим відповідно до абзаців 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаній попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло з власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Як вже зазначалось вище, Мукачівською окружною прокуратурою в порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" листом від 27.03.2025 № 07.51-95-2521 вих-25 пропоновано Кольчинській селищній раді Мукачівського району Закарпатської області вжити заходів щодо належного захисту інтересів держави та подання до суду позовної заяви про визнання недійсним додаткових угод до Договору та стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів.
З врахуванням викладеного, беручи до уваги, що в спірних правовідносинах Кольчинська селищна рада Мукачівського району Закарпатської області є органом до компетенції якого віднесено повноваження з контролю за використанням бюджетних коштів відповідної територіальної громади, в тому числі й щодо повернення заяво сплачених коштів місцевого бюджету, відповідний позов органом місцевого самоврядування до відповідача не подавався, а відтак, Мукачівською окружною прокуратурою згідно з листом-повідомленням №07.51-95-5380 вих-25 від 15.07.2025 повідомлено позивача-2 про реалізацію представницьких функцій прокуратурою у зв`язку з необхідністю визнання недійсними додаткових угод до Договору та стягнення безпідставно сплачених бюджетних коштів та про подання відповідної позовної заяви до Господарського суду Закарпатської області.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 в справі № 903/129/18 зазначала, що сам факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Отже, із наведеного вбачається, що прокурор у поданій позовній заяві правомірно зазначив, що Кольчинською селищною радою Мукачівського району Закарпатської не здійснюється захист інтересів держави у спірних правовідносинах (що підтверджується також і листом позивача-2 від 16.04.2025 за № 02-9-6/405), а відтак ним доведені належним чином підстави для звернення з відповідним позовом до суду в інтересах держави.
Зазначене узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.05.2020 у справі 912/2385/18, згідно з якою, звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувані порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах Західного офісу Держаудитслужби.
Окрім наведеного судом вище загального правового регулювання здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, суд, в частині наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах Західного офісу Держаудитслужби, враховує таке.
В частині 4 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. 
Згідно з частиною 1 статтею 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. 
Головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі (стаття 2 вказаного Закону).
Відповідно до статті 8 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органи Держаудитслужби України здійснюють державний фінансовий контроль за цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; усуненням виявлених недоліків і порушень. 
За змістом статті 5 вказаного Закону контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування. 
При цьому, на підставі пунктів 8, 10 частини 1 статті 10 зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. 
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України (далі – Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. 
Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (підпункти 1, 3 пункту 3 указаного Положення). 
Згідно із абзацом 2 підпункту 2 пункту 4 Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль, зокрема у міністерствах, інших органах виконавчої влади, бюджетних установах, суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно.
Відповідно до пункту 7 Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи. 
Реалізацію повноважень Держаудитслужби на території Закарпатської області здійснює Західний офіс Держаудитслужби згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 266 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби". 
Основним завданням Західного офісу Держаудитслужби є реалізація повноважень Держаудитслужби на території, у тому числі, Закарпатської області. 
Відтак саме Західний офіс Держаудитслужби як територіальний орган державного фінансового контролю наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель. 
Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. 
Крім того, питання наявності у органу державного фінансового контролю відповідних повноважень неодноразово становило собою предмет розгляду Верховного Суду, за результатами якого сформульовано сталу та однозначну правову позицію про наявність у Державної аудиторської служби України (та її територіальних органів) повноважень на звернення до суду із відповідними позовами, а так само про обґрунтованість визначення останньої прокурором як органу, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Так, Верховний Суд у постанові обєднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 906/296/18, від 20.02.2019 у справі № 912/894/18, від 10.04.2019 у справі № 909/569/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 21.05.2019 у справі № 912/895/18, від 29.05.2019 у справі № 909/545/18, від 20.11.2019 у справі № 912/2887/18, від 29.07.2020 у справі № 924/316/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 01.09.2020 у справі № 911/1534/19, від 06.10.2020 у справі № 905/121/19 неодноразово вказував на наявність у Держаудитслужби права на звернення до суду з позовами та сформував однозначний правовий висновок, згідно з яким ця служба є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у таких правовідносинах. 
Тому, органом уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах є Західний офіс Держаудитслужби. 
Як зазначає прокурор, Західний офіс Держаудитслужби як орган, уповноважений державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, такого захисту у судовому порядку не здійснює. 
Судом встановлено, що Мукачівською окружною прокуратурою листом від № 07.51-95-3086 вих-25 від 16.04.2025 поінформовано Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області стосовно необхідності захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. 
Метою листа прокуратури є забезпечення вжиття уповноваженим органом заходів захисту інтересів держави, пов`язаних із зверненням до суду щодо визнання недійсними правочинів та стягнення безпідставно сплачених коштів. 
У відповідь на вказаний лист, Західним офісом Держаудитслужби (Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області) листом № 130713-17/833-2025 від 07.05.2025 надано інформацію про вжиття заходів державного фінансового контролю щодо спірної закупівлі у 1 кварталі 2024 року за період з 01.01.2021 по 31.12.2023.
Зі змісту листа вбачається, що ревізією встановлено порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі" під час укладення додаткових угод №№ 2, 3, 4, 5, 7 до Договору. За результатами ревізії 10.05.2024 до Кольчинської селищної ради надіслано лист про усунення виявлених порушень, яким зобов`язано вжити заходи до відшкодування Кольчинській селищній раді надмірно сплачених нею коштів за використану електричну енергію внаслідок внесення змін до договору. На виконання вказаної вимоги Кольчинською селищною радою 17.09.2024 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут",скеровано претензію № 1, однак на даний час порушення лишаються не усунутими. З листа Кольчинської сільської ради від 01.05.2025, зокрема за результатами вивчення додатків до вказаного листа, серед яких відповідь на претензію Кольчинської селищної ради, встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" претензію відхилено як необґрунтовану, відшкодування надмірно сплачених коштів за додатковими угодами до договору не здійснено. 
Таким чином, як зазначає прокурор та встановлено судом, до цього часу Західним офісом Держаудитслужби не вжито заходів з відновлення порушених інтересів шляхом звернення до суду. 
З огляду на наведене, з метою представництва інтересів держави в особі Західного офісу Держаудитслужби в суді, Мукачівською окружною прокуратурою згідно з листом-повідомленням № 07.51-95-5378 вих-25 від 15.07.2025 повідомлено позивача-1 про реалізацію представницьких функцій прокуратурою у зв`язку з необхідністю визнання недійсними додаткових угод до Договору та стягнення безпідставно сплачених бюджетних коштів та про подання відповідної позовної заяви до Господарського суду Закарпатської області.
Щодо спірних правовідносин.
За положеннями частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі – ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в статтях 509, 526 ЦК України.
До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.
В силу статті 712 ЦК України, частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частини 1 - 3 статті 180 ГК України).
Підставою позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021 до Договору та стягнення безпідставно (надмірно) сплачених грошових коштів прокурор визначає положення Закону України "Про публічні закупівлі", які були чинні на час внесення змін до Договору.
Враховуючи, що Договір про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021, який прокурором визначено в якості підстави заявленого позову, укладено сторонами за наслідком проведеної позивачем публічної закупівлі за бюджетні кошти (UA-2021-01-20-007440-b), до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Закону України "Про публічні закупівлі".
При наданні оцінки спірним правовідносинам суд враховує, що відповідно до преамбули до Закону України "Про публічні закупівлі" цей Закон визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Як передбачено статтею 1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.
Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" (тут і надалі – у редакції, яка діяла на момент існування спірних правовідносин) замовниками є суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.
До замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать, зокрема, органи державної влади (орган законодавчої, органи виконавчої, судової влади), та правоохоронні органи держави, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, об`єднання територіальних громад (пункт 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі").
Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями частини 2 статті 189 ГК України визначено, що ціна є істотною умовою господарського договору.
За встановленими у даній справі обставинами, в момент підписання сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021 між ними досягнуто згоди щодо істотних умов предмета закупівлі, зокрема, обсягу закупівлі, ціни предмета закупівлі, встановивши останню в розмірі 2,50 грн з 1 кВт/год електроенергії (з ПДВ).
Водночас, надалі, протягом квітня-грудня 2021 року до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021 сторонами укладено низку додаткових угод, якими повторно збільшено ціну 1 кВт/год електроенергії.
Надаючи оцінку доводам прокурора про недійсність додаткових угод № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021 до Договору як таких, що укладені з порушенням вимог чинного на час їх укладення законодавства України про публічні закупівлі, суд зважає на наступне.
Відповідно до частини 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії (пункт 2 частини 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").
При цьому, суд враховує, що відповідне збільшення ціни закупівлі товару у договорі закупівлі товару сторонами договору повинно бути доведено та документально підтверджено факт коливання ціни такого товару на ринку у бік збільшення за період з дати укладення відповідно основного договору до дати укладення додаткової угоди № 1, від дати укладення додаткової угоди № 1 до дати укладення додаткової угоди № 2, від дати укладення додаткової угоди № 2 до дати укладення додаткової угоди № 3 і так далі.
Крім того, положеннями пунктом 7 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено можливість зміни істотних умов договору про закупівлю в разі зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни.
Як уже зазначалося та встановлено вище, наслідком внесення сторонами змін до Договору стало збільшення ціни 1 кВт/год електричної енергії, а саме:
- додатковою угодою № 2 від 20.04.2021 ціну підвищено до 2,567854 грн за 1 кВт/год від ціни за Договором, тобто на 2,71 % та зменшено обсяг до 604 691 кВт/год (2,567854 грн – 2,50 грн) : 2,50 грн х 100 = 2,71 %;
- додатковою угодою № 3 від 23.07.2021 ціну підвищено до 2,634751 грн за 1 кВт/год від ціни за Договором починаючи з 01.08.2021, тобто на 5,39 %;
- додатковою угодою № 4 від 02.11.2021 ціну підвищено до 2,862726 грн за 1 кВт/год починаючи з 01.11.2021, тобто на 14,5 % від ціни за договором (2,862726 грн – 2,50 грн) : 2,50 грн х 100 = 14,5 %;
- додатковою угодою № 5 від 24.11.2021 ціну підвищено до 3,113476 грн за 1 кВт/год починаючи з 18.11.2021, тобто на 24,54 % від ціни за договором (3,113476 грн – 2,50 грн) : 2,50 грн х 100 = 24,54 %;
- додатковою угодою № 6 від 14.12.2021 зменшено суму договору до 1 426 661,72 грн, інші умови договору залишено без змін;
- додатковою угодою № 7 від 17.12.2021 ціну підвищено до 3,285195 гр. за 1 кВт/год починаючи з 01.12.2021, тобто на 31,41 % год від ціни за договором (3,285195 грн – 2,50 грн) : 2,50 грн х 100 = 31,41 %.
Підставою внесення означених змін в Договір відповідно до пояснень відповідача у відзиві на позов та долучених прокурором до матеріалів позовної заяви доказів сторонами Договору визначено цінові довідки Закарпатської торгово-промислової палати Закарпатської торгово-промислової палати Ц-59/2 від 14.07.2021, № Ц-114 від 18.11.2021, № Ц-127 від 14.12.2021, із зазначеними в них відомостями – даними з веб-сайту АТ "Оператор ринку" про середньозважену ціну електричної енергії на РДН (ринок на добу наперед) по Бурштинському острову (БуОС), листи Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" від 09.04.2021 № 502-16/276, від 12.07.2021 № 502-16/255, від 25.10.2021 № 502/16/652, від 18.11.2021 № 502-16/676/6, від 16.12.2021 № 502-16/702/5.
При цьому, вказані довідки критично оцінюються судом, позаяк такі не містять інформації щодо коливання ціни на електричну енергію, що за змістом вищенаведених приписів статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" є єдиною умовою та підставою зміни первісно встановленої ціни. У вказаних документах не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення, у них відсутній аналіз вартості електроенергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електроенергії на ринку, починаючи з дати укладення договору і до дати пропонованої зміни умов договору, а відтак наведені документи не можуть вважатися належним обґрунтуванням для зміни істотних умов договору.
Більше того, відповідно до примітки до даних цінових довідок Закарпатської торгово-промислової палати, інформація отримана з відкритих і доступних джерел, вважається вірогідною, але експерт не несе відповідальності за її правильність і достовірність.
Щодо підстав для визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 20.04.2021.
Проаналізувавши середньозважені ціни електричну енергію за лютий-квітень 2021 року, судом встановлено, що середньозважена ціна (без ПДВ) на електричну енергію становить:
- за лютий 2021 року – 1688,13 грн за 1 мВт/год.,
- за березень 2021 року – 1644,82 грн за 1 мВт/год.
- на дату укладення договору від 08.02.2021 – 1795,18 грн за 1 мВт/год.,
- на дату укладення додаткової угоди № 2 від 20.04.2021 – 1707,78 грн за 1 мВт/год. 
З лютого 2021 року, зокрема з дати укладення Договору 08.02.2021 до укладення додаткової угоди № 2 до Договору – 20.04.2021 прослідковується зниження ціни, що підтверджується інформацією з сайту АТ "Оператор ринку", яку сформовано на сайті за посиланням: https://www.oree.com.ua/ і додано прокурором до позовної заяви у паперовому вигляді у якості доказу.
Судом також встановлено, що відповідно до наведеної Кольчинською селищною радою інформації в листі № 02-9-6/405 від 16.04.2025, підставою для укладення додаткової угоди № 2 від 20.04.2021 до договору став лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" № 502-16/276 від 09.04.2021. 
Вказаним листом відповідач повідомляє про коливання ціни на електричну енергію на ринку порівнюючи 1 та 2 декаду березня 2021 року в розмірі 3,16 %, що не містить показників динаміки коливання ціни за період з дати укладення договору до дати укладення додаткової угоди № 2 до Договору. 
Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" надано лише вибіркову інформацію, яка не відповідає дійсному стану ціни на ринку, оскільки, як вже зазначалося, з дати укладення Договору до дати укладення додаткової угоди № 2 до Договору ціна на електричну енергію знижувалася. 
При цьому судом враховується, а відповідачем не спростовано, що окрім інформації у зазначеному листі, інших документів, в обґрунтування підвищення ціни на електричну енергію з підстави зазначеної у додатковій угоді № 2 до Договору (пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі"), Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" Кольчинській селищній раді не надавалося.
Отже, суд висновує, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" не надано належного документального підтвердження коливанню ціни на ринку як підстави для укладення додаткової угоди № 2 від 20.04.2021.
Щодо підстав для визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 23.07.2021.
Судом встановлено, що відповідно даних сайту ДП "Оператор ринку": https://www.oree.com.ua/, середньозважена ціна (без ПДВ) на електричну енергію становить: - за лютий 2021 року - 1688,13 грн за 1 мВт/год., - березень 2021 року - 1644,82 грн за 1 мВт/год., - квітень 2021 року - 1655,17 грн за 1 мВт/год., - травень 2021 року - 1643,78 грн за 1 мВт/год., - червень 2021 року - 1705,08 грн за 1 мВт/год., - липень 2021 року - 1705,05 грн за 1 мВт/год., - на дату укладення Договору від 08.02.2021 - 1795,18 грн за 1 мВт/год., - на дату укладення додаткової угоди № 3 від 23.07.2021 - 1737,45 мВт/год. грн за 1 мВт/год.
Аналізуючи вказані ціни, суд доходить висновку, що з дати укладення Договору від 08.02.2021 до дати укладення додаткової угоди № 3 від 23.07.2021 ціна на електричну енергію зменшилася. 
Навіть, приймаючи до уваги середньозважені ціни на електричну енергію за період лютий-червень 2021 року, ціна зросла лише на (1705,08 1688,13):1688,13х100 = 1%, що не відповідає пропорційності підвищення ціни додатковою угодою № 3 від 23.07.2021. 
Не зважаючи на фактичну ситуацію на ринку, додатковою угодою № 3 від 23.07.2021 збільшено ціну на електричну енергію на 5,39 % від ціни за Договором, що не є пропорційним до розміру коливання ціни. 
Судом також встановлено, що відповідно до наведеної Кольчинською селищною радою інформації в листі № 02-9-6/405 від 16.04.2025, підставою для укладення додаткової угоди № 3 від 23.07.2021 до договору слугував лист Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" № 502-16/255 від 12.07.2021 з додатками: ціновою довідкою Ц-59/2 від 14.07.2021 та роздруківкою показників РДН та ВДР за червень 2021 року.
Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 3 від 23.07.2021, підставою для її укладення визначена цінова довідка Ц-59/2 від 14.07.2021 (яку надано Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" в обґрунтування підстав підвищення ціни, зазначених в листі від № 502-16/502 від 12.07.2021).
Суд відзначає, що у спірному випадку порівняння показників за травень та червень 2021 року не є об`єктивним, оскільки у травні 2021 року середньозважена ціна була 1643,78 грн за 1 мВт/год, тобто нижче від ціни на 08.02.2021 - дату укладення договору – 1795,18 грн за 1 мВт/год. 
Тобто порівняння є вибірковим, підібраним від найнижчої ціни до найвищої ціни, чим штучно збільшено відсоток від реального відсотку коливання ціни для укладення додаткової угоди № 3 від 23.07.2021. 
Оскільки, як уже зазначалося судом, підстави для укладення додаткової угоди № 2 від 20.04.2021 були відсутніми у зв`язку з фактичним зниженням ціни на ринку, то суд не вбачає за можливе визнати об`єктивним порівняння періоду з дати укладення додаткової угоди № 2 до дати укладення додаткової угоди № 3. 
Однак, як встановлено судом, в листі № 502-16/502 від 12.07.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" обґрунтовує пропозицію підвищення ціни на 3,02 % зазначаючи саме про цей період.
Таким чином, Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" не надано належного документального підтвердження коливанню ціни на ринку як підстави для укладення додаткової угоди № 3 від 23.07.2021.
В той же час, в частині 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;
3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини 6 цієї статті.
При цьому, суд зазначає, що наявність факту збільшення ціни за одиницю товару за змістом вищенаведених приписів пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" є єдиною умовою та підставою зміни первісно встановленої ціни. На підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявності коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін, зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору.
Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Аналогічну правову позицію щодо підстав зміни ціни за одиницю товару у договорі про закупівлю підтримав суд касаційної інстанції (постанови Верховного Суду від 16.02.2023 у справі № 903/383/22, від 16.02.2023 у справі № 903/366/22, від 09.06.2022 у справі № 927/636/21 та від 07.12.2022 у справі № 927/189/22.
Крім того, переглядаючи вказані справи за касаційними скаргами відповідачів, Верховний Суд погодився із висновками судів апеляційної інстанції, що сторони у випадку коливання цін на ринку (як в бік зменшення, так і в бік збільшення ціни) наділені правом вносити зміни до ціни товару декілька разів, але не більше, ніж на 10 % від ціни за одиницю товару, і такі зміни сторони вносять з урахуванням вже внесених попередніх змін. Для внесення змін до умов договору щодо ціни товару визначальним є не просто коливання ціни, а й те, що таке коливання сторонами не було враховано попередніми змінами. Суд звернув увагу, що існування обставин, які є підставою для зміни ціни товару, повинно бути доведеним, документально підтвердженим. Тобто відповідні документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.
Так, Верховний Суд у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 зазначив, що метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 % є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. 
Отже, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. 
Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд зазначає, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод), а підвищення більш як на 10 % шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод є недобросовісною діловою практикою з боку продавця.
Відповідна правова позиція послідовно викладається у постановах Верховного Суду від 19.07.2022 у справі № 927/568/21, від 09.06.2022 у справі № 927/636/21, від 31.05.2022 у справі № 927/515/21 та від 25.11.2022 у справі № 927/563/20.
Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 надано висновок про застосування законодавства про публічні закупівлі в цій частині, за яким у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Від наведеної правової позиції Велика Палата Верховного Суду не відступила і у постанові від 21.11.2025 у справі № 920/19/24 (до закінчення касаційного перегляду якої зупинялося провадження в цій справі № 907/190/25), зазначивши, що "…зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, в тому числі і у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Зміни та доповнення до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанту визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару" (пункти 205-207 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24).
З урахуванням наведеного, відхиляються судом заперечення відповідача щодо можливості застосування 10 % підняття ціни кожного разу при зміні умов договору та про те, що така ціна, як наслідок, може підніматися і більше 10 % від зазначеної в договорі про закупівлю.
В даному аспекті відхиляються судом також й аргументи відповідача щодо передбачуваності застосування закону, його якості, позаяк положеннями пунктів 12, 13 частини 1 статті 9 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено рекомендаційний характер відповідей та консультацій Уповноваженого органу з приводу застосування законодавства про публічні закупівлі, а внесення змін до договору про закупівлю в частині збільшення ціни понад встановлені в статті 41 Закону ліміти a priori не може вважатися таким, що відповідає меті здійснення та принципам публічних закупівель, оскільки нівелює саме значення проведення закупівлі та надає змогу учасникам закупівлі свідомо занижувати її початкову ціну, що, в свою чергу, спотворює конкуренцію та порушує принципи максимальної економії та ефективності закупівлі.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що сторонами у справі без будь-яких належних на те підстав, без належно обґрунтованого документального підтвердження щодо коливання ціни на природний газ та щодо підвищення на нього ціни, з грубим порушенням норм Закону України "Про публічні закупівлі" та положень Договору, укладено додаткові угоди № 2 від 20.04.2021 та № 3 від 23.07.2021 до Договору, якими збільшено ціну за одиницю товару (1 кВт/год) з 2,50 грн до загальної ціни в 2,634751 грн за 1 кВт/год (з ПДВ).
Таким чином, судом встановлено, що при укладенні додаткових угод № 2 від 20.04.2021 та № 3 від 23.07.2021 до Договору її сторонами, порушено пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме змінено ціну за одиницю товару у сторону збільшення при відсутності документально підтвердженого коливання цін такого товару на ринку на дату зміни/пропонування зміни порівняно з датою укладення Договору, що призвело до того, що ціна електроенергії, як істотна умова Договору, була змінена за відсутності правових підстав для відповідної зміни, а внаслідок укладення додаткових угод № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021 перевищено гранично допустимі обсяги збільшення ціни (10 %).
Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 цього Кодексу (частина 1) передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Наведені вище обставини свідчать про протиправність внесених сторонами змін до Договору та, відповідно, наявність правових підстав для визнання недійсними додаткових угод № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021 до Договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021, позаяк порушення норм Закону України "Про публічні закупівлі" сторонами мали системний характер, а під час розгляду справи в суді знайшли свої документальне підтвердження доводи прокурора про перевищення встановленого Законом України "Про публічні закупівлі" ліміту можливого збільшення, а відтак позовні вимоги прокурора в цій частині підлягають до задоволення судом.
При цьому, з огляду на приписи частини 1 статті 236 ЦК України, за якими нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, беручи до уваги встановлену судом недійсність змін, що внесені до Договору додатковими угодами № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021, застосуванню між сторонами в спірний період підлягали зазначені в Договорі положення щодо ціни електроенергії, обсягів постачання та ціни Договору.
Варто зауважити, що, з урахуванням встановлених судом обставин даної справи, визнання недійсної (нікчемною) будь-якої додаткової угоди, якою змінено ціну, тягне за собою визнання недійсними (нікчемними) всіх послідуючих додаткових угод, оскільки кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару тому є похідною від попередніх додаткових угод та є недійсною, якщо ціна за такою угодою перевищує можливе підвищення ціни за одиницю товару більше, ніж на 10 %, визначених у статті 36 3акону України "Про публічні закупівлі" у порівнянні з первісною ціною без врахування змін внесених на підставі нікчемних додаткових угод.
З урахування викладеного, суд висновує, що сторонами Договору під час укладення додаткових угод № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021 до цього договору допущено зловживання своїм правом на зміну умов договору, здійснивши збільшення ціни товару, в результаті чого вартість вартість 1 кВт/год електроенергії зросла більш як на 31% - з 2,50 грн за 1 кВт/год (з ПДВ) за Договором до 3,285195 грн за 1 кВт/год (з ПДВ) – за додатковою угодою № 7 від 12.12.2021 до Договору.
Таким чином, внесення сторонами змін до Договору відповідно до додаткових угод № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021 суперечить вимогам частині 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в частині збільшення ціни закупівлі за відсутності належних документально обґрунтованих підстав для внесення означених змін та поза межами встановленої законом граничної межі її збільшення та свідчить про недійсність відповідних змін до Договору, які внесені означеними додатковими угодами до Договору.
Водночас, сам факт виконання сторонами Договору з урахуванням означених додаткових угод не має значення для встановлення їх нікчемності, а відтак, заперечення відповідача в цій частині відхиляються судом.
В силу приписів частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, згідно із пунктом 1 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
У статті 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. 
Відповідно до частини 1 статті 670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК України (правова позиція об`єднаної палати Верховного Суду, викладена у постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19). 
Судом встановлено, що сторонами Договору, всупереч інтересів держави та зі зловживанням правом, без будь-яких належних на те підстав та жодного належно обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни на електроенергію, в порушення норм Закону України "Про публічні закупівлі" та положень Договору, укладено додаткові угоди, згідно з якими збільшено ціну за одиницю товару, що, в свою чергу, не відповідає вимогам тендерної документації. 
Недійсність додаткових угод, з врахуванням обставин даної справи, визначає необхідність регулювання зобов`язанням між сторонами за положеннями укладеного Договору, проте без тих змін, які були внесені до нього додатковими угодами № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021.
При цьому, відхиляються судом аргументи відповідача щодо можливості застосування в спірних правовідносинах встановленого Законом України "Про публічні закупівлі" максимуму можливого збільшення ціни договору (10%) та використання його в розрахунках між сторонами, позаяк Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" не надано суду доказів укладення сторонами Договору додаткової угоди, яка б визначала вартість електроенергії в розмірі саме на 10 % більше ніж зазначено в самому Договору, а правовідносини між сторонами носять господарський характер та суд не в праві самостійно застосовувати відповідну ціну товару без доказів її погодження сторонами Договору та доказів відповідності означеної зміни ціни Закону України "Про публічні закупівлі".
Так, за встановленими у справі обставинами, на виконання умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" за період з лютого по грудень 2021 року включно поставило, а відповідач, в свою чергу, прийняв електричну енергію в обсязі 467 059 кВт/год, вартість якої, з урахуванням визначеної в додатку 3 до Договору ціни 1 кВт/год – 2,50 грн (без врахування внесених змін за недійсними Додатковими угодами) становить 1 167 647,50 грн (467 059 кВт/год * 2,50 грн).
При цьому, починаючи з квітня 2021 року означені обсяги природного газу позивачем оплачувалися, виходячи зі збільшеної її ціни за недійсними додатковими угодами до Договору.
З врахуванням викладеного, беручи до уваги оплату Кольчинською селищною радою Мукачівського району Закарпатської області вартості поставленої за Договором у 2021 році електроенергії в загальному розмірі 1 278 734,31 грн (досліджені у цій справі платіжні доручення), суд доходить висновку, що в результаті укладення недійсних додаткових угод позивачем зайво сплачено 111 086,81 грн (1 278 734,31 грн – 1 167 647,50 грн) за придбану з лютого по грудень 2021 року включно електроенергію.
Резюмуючи викладене, суд зауважує, що порушення процедури державних закупівель та укладення додаткових угод № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021 до Договору унеможливлює раціональне та ефективне використання державних коштів і створюють загрозу інтересам держави у подальшому. Як наслідок, указане призвело до необхідності додаткового витрачання коштів з бюджету, та свідчить про нераціональне та неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу державним інтересам у подальшому. 
Відтак, суд доходить до висновку, що із відповідача слід стягнути надмірно сплачені кошти за постачання електричної енергії в сумі 111 086,80 грн (в межах заявлених позовних вимог).
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, розглянувши спір на підставі поданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як обґрунтовано заявлені підлягають до задоволення судом в заявленому обсязі.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Щодо доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву щодо можливості розподілу судових витрат на підставі частини 9 статті 129 ГПК України на позивача-2 і відповідача, то суд з такими доводами не погоджується, оскільки суд вважає, що спір виник із неправильних дій Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут", оскільки відповідач ініціював укладення оскаржуваних додаткових угод та відповідач отримав надмірно сплачені кошти за постачання електричної енергії в сумі 111 086,80 грн. Обов`язок повернути гроші виникає з моменту безпідставного набуття коштів проте доказів того, що відповідач повернув вказані кошти позивачу-2 суду не надано. 
Частина 9 статті 129 ГПК України визначає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Тобто застосування вказаної норми є правом а не обов`язком суду. Суд не вбачає підстав застосування такої норми, а тому розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України.
Тому, відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати прокурора зі сплати судового збору слід стягнути із відповідача на користь Закарпатської обласної прокуратури.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Визнати недійсними додаткові угоди № 2 від 20.04.2021, № 3 від 23.07.2021, № 4 від 02.11.2021, № 5 від 24.11.2021, № 7 від 17.12.2021 до договору про постачання електричної енергії споживачу № 180072 від 08.02.2021, укладені між Кольчинською селищною радою (код ЄДРПОУ 04350524) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" (код ЄДРПОУ 41999833).
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" (88000, м. Ужгород, пл. Жупанатська, 18, код ЄДРПОУ 41999833) на користь Кольчинської селищної ради (89636, Закарпатська обл., Мукачівський район, смт Кольчино, вул. Курятовича, буд. 13, код ЄДРПОУ 04350524) 111 086,80 грн (сто одинадцять тисяч вісімдесят шість гривень 80 коп.) надмірно сплачених грошових коштів.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Закарпаттяенергозбут" (88000, м. Ужгород, пл. Жупанатська, 18, код ЄДРПОУ 41999833) на користь Закарпатської обласної прокуратури (88000, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2А, код ЄДРПОУ 02909967) 14 534,40 грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири гривні 40 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору. 

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено та підписано 12.05.2026.

Суддя Д. Є. Мірошниченко