Справа № 215/3573/24 
2/215/127/26 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Кривий Ріг
Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого - судді Лиходєдова А.В.
за участю секретаря судового засідання - Маняхіної А.О.
згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (письмового провадження), без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, ЄДРПОУ: 41084239) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному № 247952-КС-003 у розмірі 215385, 89 грн., а також понесених судових витрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.11.2023 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 247952-КС-003, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 75 000 грн. на умовах строковості, поворотності та платності. Позивач зазначає, що кредитний договір укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». На виконання умов договору позивачем на банківську картку відповідача було перераховано кредитні кошти у загальному розмірі 75 000 грн, що підтверджується довідками про здійснення переказів грошових коштів. 
Разом із тим відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 26.05.2024 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 215 385,89 грн., яка складається з: 70 352,40 грн. — заборгованість за тілом кредиту; 145 033,49 грн. — заборгованість за процентами. У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості 215385, 89 грн. та судові витрати.
Ухвалою суду від 14.06.2024 судом відкрито провадження та визначено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позову. У відзиві відповідач зазначив, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки, на його думку, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт виникнення у нього обов`язку зі сплати заявленої суми заборгованості.
Зокрема, відповідач посилається на те, що кредитний договір, на який посилається позивач, не відповідає вимогам законодавства щодо форми правочину, оскільки не підписаний сторонами у письмовій формі у розумінні положень Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим, на думку відповідача, відсутні належні підстави вважати такий договір укладеним.
Крім того, відповідач зазначає, що позивач не довів наявність у нього правових підстав для надання фінансових послуг, зокрема не надано належних доказів щодо статусу позивача як фінансової установи та права на надання кредитних коштів.
Також відповідач заперечує проти розміру заявленої до стягнення заборгованості, вказуючи на її завищеність та необґрунтованість, проте не конкретизує, які саме складові розрахунку є неправильними, не зазначає альтернативного розрахунку заборгованості та не надає доказів на підтвердження своїх заперечень. При цьому відповідач не визнає позов та просить суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що доводи відповідача є безпідставними, оскільки кредитний договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства, а факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наявними у справі доказами.
Крім того, позивач зазначив, що відповідач здійснював часткове погашення кредитної заборгованості, чим фактично визнав існування договірних правовідносин між сторонами.
Разом із відповіддю на відзив позивач подав до суду клопотання про витребування доказів з банку-емітента, зокрема інформації щодо належності банківської картки відповідачу та виписок про рух коштів по рахунку.
Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких підтримав доводи, викладені у відзиві, наполягав на їх обґрунтованості та просив суд відмовити у задоволенні позову.
Позивачем подано відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів з банку-емітента щодо належності банківської картки відповідачу та руху коштів по рахунку.
Дослідивши матеріали цивільної справи, надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності відповідно до вимог статей 76–81 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив наступні обставини, факти та відповідні їм правовідносини.
Суд встановив, що 03 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 247952-КС-003 про надання грошових коштів у кредит (а.с. 22-26).
Зазначений договір укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи позивача та підписаний відповідачем із застосуванням одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 41-42).
Відповідно до п. 2.1. Договору позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 75 000 грн. на засадах строковості, платності та повернення, а відповідач — повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту та на умовах у строки, визначених договором та Правилами надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА».
Згідно з витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, відповідачем при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті документа «анкета клієнта» був зазначений номер банківської картки № НОМЕР_2 , для перерахування коштів за кредитним договором № 247952-КС-003 від 03.11.2023 (а.с. 40-42).
Відповідно до довідок, видних Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Елаєнс» та на виконання умов договору, на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Елаєнс» було перераховано кредитні кошти у загальному розмірі 75 000 грн., з яких вбачається, що 03.11.2023 на ім`я: ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 , згідно кредитного договору № 247952-КС-003 від 03.11.2023, перераховано трьома платежами по 25 000 грн. (а.с. 56-57). 
Зазначені довідки надані позивачу на підтвердження успішності проведення операцій Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Елаєнс», на підставі договору № 41084239 від 14.12.2017, з яким у Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» укладено договір про надання послуг з переказу грошових коштів (а.с. 110-112), та надає посередницькі послуги Товариству з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» з кредитування клієнтів за допомогою платіжною системи «Fondy» (а.с.110-112).
Таким чином позивач виконав умови договору, перерахувавши кредитні кошти відповідачу на банківську картку відповідача № НОМЕР_2 трьома платежами по 25 000 грн..
Також судом встановлено, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, а саме: 17.11.2023 — 16 250 грн., 15.12.2023 — 16 250 грн., 04.01.2024 — 16 542,56 грн., 12.01.2024 — 16 250 грн. (а.с. 104-105). Суд зазначає, що у призначенні платежів зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача, що свідчить про здійснення платежів саме відповідачем на виконання зобов`язань перед позивачем.
Загальна сума сплачених відповідачем коштів становить 65 292,56 грн., що враховано позивачем у розрахунку заборгованості. Таким чином станом на 26.05.2024 заборгованість відповідача становить 215 385,89 грн., відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, наданого позивачем (а.с. 13–14).
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Суд враховує, що кредитний договір укладено сторонами в електронній формі.
Згідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, такий договір вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (у тому числі електронній) формі.
Відповідно до частини першої, третьої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою електронних або інших технічних засобів зв`язку.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ — це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до статті 6 зазначеного Закону для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис, у тому числі інший аналог власноручного підпису.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа є електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису.
Відповідно до статті 8 цього Закону юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Крім того, відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) та її прийняття (акцепту), а такий договір має таку ж юридичну силу, як і договір, укладений у письмовій формі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, відповідно до якої електронний договір, укладений шляхом використання одноразового ідентифікатора, є належною формою правочину та відповідає вимогам письмової форми договору.
Суд критично оцінює доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з огляду на слідуюче.
Оцінюючи доводи відповідача про відсутність у позивача правових підстав для надання фінансових послуг, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. Відповідно до зазначеної виписки основним видом діяльності позивача є інші види кредитування (КВЕД 64.92) (а.с. 59). Крім того, позивач зареєстрований як фінансова установа, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи (а.с. 62).
Згідно з наданими матеріалами справи, Національним банком України 14.03.2024 внесено запис до Державного реєстру фінансових установ про переоформлення ліцензії ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на провадження діяльності з надання фінансових послуг, а саме — надання коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту (а.с. 60). Також відповідно до витягу з Державного реєстру фінансових установ позивач має право надавати фінансові послуги з надання коштів у кредит (а.с. 61).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова установа — це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну або декілька фінансових послуг.
Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону фінансові послуги можуть надаватися виключно фінансовими установами, включеними до відповідного державного реєстру, та за наявності відповідної ліцензії, якщо така діяльність підлягає ліцензуванню.
Отже, на підставі досліджених доказів суд встановив, що позивач є належним суб`єктом надання фінансових послуг та має право надавати кошти у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту. Таким чином, доводи відповідача про відсутність у позивача права на надання фінансових послуг є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Доводи відповідача щодо недійсності або неукладеності договору суд також оцінює критично, оскільки відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Доказів визнання спірного договору недійсним відповідачем суду не надано.
Також відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість заявленої до стягнення суми заборгованості та невідповідність кредитного договору вимогам законодавства.
Разом із тим такі доводи відповідача носять загальний характер та не підтверджені належними і допустимими доказами. З наданого до матеріалів справи кредитного договору вбачається, що між сторонами було укладено кредитний договір № 247952-КС-003 в електронній формі, який підписаний шляхом відправлення в смс-повідомленні на номер телефону відповідача одноразового ідентифікатора U-2245, що відповідає вимогам статей 205, 207, 639 Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію». Сам по собі факт укладення договору в електронній формі не свідчить про його недійсність чи неукладеність.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) та її прийняття (акцепту) і має таку ж юридичну силу, як і договір, укладений у письмовій формі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, у якій зазначено, що договір, укладений шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є належною формою правочину та відповідає вимогам письмової форми договору.
Факт надання кредитних коштів відповідачу підтверджується наданими позивачем довідками про перерахування коштів на банківську картку відповідача на загальну суму 75 000 грн.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснював платежі на користь позивача на виконання умов кредитного договору. Зокрема відповідач сплатив грошові кошти на загальну суму 65 292,56 грн., що враховано позивачем при розрахунку заборгованості.
Суд враховує, що вчинення відповідачем дій щодо часткового виконання зобов`язання свідчить про визнання ним існування відповідного зобов`язання.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, де зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
При цьому відповідач у відзиві не заперечує факту отримання кредитних коштів та не стверджує, що банківська картка, на яку було здійснено перерахування коштів, йому не належить.
Таким чином, доводи відповідача не спростовують встановлених судом обставин щодо укладення кредитного договору № 247952-КС-003 від 03.11.2023, отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 75000 грн. та наявності заборгованості, у зв`язку з чим суд відхиляє такі доводи як безпідставні.
Щодо заперечень відповідача про необґрунтованість розміру заборгованості, суд зазначає, що відповідач не надав власного контррозрахунку, не зазначив, які саме складові розрахунку позивача є неправильними, не обґрунтував помилковість застосованої процентної ставки чи періоду нарахування процентів, а тому доводи відповідача щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості є безпідставними.
Саме по собі заперечення відповідача на завищеність чи необґрунтованість суми боргу без конкретизації порушень умов договору або помилок у розрахунку не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.
Таким чином розрахунок позивача відповідачем не спростований. Відповідач не заявляв клопотання про зменшення відповідальності відповідно до статті 551 ЦК України.
Суд звертає увагу, що наявна в матеріалах справи довідка про відсутність заборгованості (а.с.106) стосується договору № 247952-КС-001 (а.с.117), проте спір стосується іншого договору (№ 247952-КС-003).
Щодо клопотання позивача про витребування доказів з банку суд зазначає, що матеріалами справи вже підтверджено факт перерахування кредитних коштів та здійснення відповідачем платежів за договором, у зв`язку з чим витребування додаткових доказів не є необхідним для вирішення спору.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Отже, обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Таким чином, після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 77, 78 ЦПК України, вони свідчать про обґрунтованість та законність заяви.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір, укладений між сторонами в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, є належною та допустимою формою правочину і відповідає вимогам законодавства щодо письмової форми договору. Суд зазначає, що кредитний договір між сторонами укладено в електронній формі, що відповідає вимогам чинного законодавства України.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, присуджуються судом іншій стороні пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2584,62 грн., що підтверджується відповідними платіжними документами (а.с. 1).
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у повному розмірі.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 12, 13, 76–81, 141, 259, 263–265, 274 ЦПК України, статтями 526, 530, 610, 625, 1048, 1054 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411, ЄДРПОУ: 41084239) заборгованість за кредитним договором № 247952-КС-003 від 03.11.2023 у розмірі 215385 (двісті п`ятнадцять тисяч триста вісімдесят п`ять) грн. 89 коп., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 70352 (сімдесят тисяч триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.; суми прострочених платежів по процентах в розмірі 145033 (сто сорок п`ять тисяч тридцять три) грн. 49 коп., судовий збір у розмірі 2584 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) грн., 63 коп., а всього 217970 (двісті сімнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 52 коп..
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 15.05.2026 р.
СУДДЯ: