ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року 
м.Черкаси 

Справа № 712/2389/24		
Провадження № 22-ц/821/983/26		
категорія: 305010000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Держава України в особі Державної казначейської служби України, Головне управління Національної поліції в Черкаській області, 
представник Головного управління Національної поліції в Черкаській області: Колєснік Наталія Ігорівна,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області - Колєснік Наталії Ігорівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2026 року (ухваленого під головуванням судді Позарецької С.М. у приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст судового рішення складений 24 лютого 2026 року ) у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди,- 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 12.07.2023 він перебував у транспортному засобі, як пасажир. Керував цим транспортним засобом його знайомий ОСОБА_2 . Рухаючись по вул. Гетьманська у м. Чигирин, Черкаської області, транспортний засіб був зупинений працівниками поліції. Після зупинки працівник Чигиринського ВПД №2 Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_3 почав перевірку документів у водія ОСОБА_2 і пред`являти претензії з приводу технічного стану автомобіля. Під час спілкування, працівник поліції Бурлака О.В. безпідставно почав застосовувати до нього, в порушення вимог ЗУ «Про Національну поліцію», спеціальні засоби - сльозогінний газ, фізичний вплив та застосування спеціальних засобів кайданок, повалив на землю зі зв`язаними позаду руками. Відбувалося утримування його у кайданках і потім було доставлено до медичного закладу у м. Чигирин для проведення медичного освідування на предмет вживання алкоголю, де було засвідчено стан тверезості.
Вказує, що його було доставлено до приміщення Чигиринського відділу поліції, де складено протокол про адміністративне правопорушення серія ВАВ №516597 за ст. 185 КУпАП. Після цього, його та ОСОБА_2 працівники поліції відпустили.
Адміністративний протокол, який був складений працівником поліції Бурлакою О.В., розглядався Чигиринським районним судом Черкаської області і постановою суду від 23.09.2023 було закрито провадження по справі у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП. При цьому, адміністративний протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, не складався.
Вказує, що із-за вказаних дій працівника поліції Бурлаки О.В. йому завдано моральних страждань, моральної шкоди, яка повинна бути відшкодована ГУ НП в Черкаській області, як установа, яка відповідає за дії своїх посадових осіб. Емоційний стан, безпідставне затягування розслідування викликали у позивача моральні страждання, які полягають у відчутті стурбованості, страху за своє життя, оскільки не притягнення винних осіб до, як зазначено, кримінальної відповідальності, викликає у позивача відчуття незахищеності та безкарності до осіб, які вчинили злочин, погіршенням стану здоров`я, головними болями. 
Вказує, що він став замкнутим, дратівливим, погіршився сон. Моральні страждання проявляються у відчутті відчаю, сорому, приниженні, неможливості продовжувати активне громадське життя і оцінює завдану йому моральну шкоду у грошовому виразі 150 000,00 грн. 
Також у позовній заяві зазначено про те, що витрати адвоката складають 15 000,00 грн. 
На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути на свою користь із Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000,00 грн, яка завдана незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності посадовими особами ГУ НП в Черкаській області за період часу з 12.07.2023 по 16.02.2024 (безпідставним перевищенням повноважень). Крім того, просить судові витрати віднести за рахунок держави.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2026 року позовні вимоги - задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн.
В іншій частині позову – відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що за результатами розгляду справи, досліджених доказів, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, внаслідок вчинення неправомірних дій працівниками поліції щодо складання протоколу, а також вчинення інших процесуальних дій, що обмежували права позивача, оскільки, враховуючи положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постановою суду від 27.09.2023 провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП закрите у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу цього адміністративного правопорушення, зокрема і зазначено про те, що протокол про адміністративне правопорушення серія ВАВ №516597 від 12.07.2023 працівником поліції Бурлакою О.В. був складений неналежно (не відповідає вимогам закону), тобто без посилання на те, яким саме нормативним актом передбачено законність вимог поліцейського при виконанні службових обов`язків та, які саме вимоги ОСОБА_1 не виконав, а також в чому полягала злісна непокора останнього такій вимозі, тобто, постановою суду від 27.09.2023 не було встановлено факту вчинення позивачем ОСОБА_1 протиправного діяння, передбаченого ст. 185 КУпАП.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , суд враховував практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, і вважав обґрунтованим розмір 3 000,00 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 21 березня 2026 року через систему «Електронний суд», представник Головного Управління Національної поліції в Черкаській області – Колєснік Н.І., вважаючи рішення суду необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2026 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді даної справи невірно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2025 у справі №335/6977/55, в результаті чого дійшов помилкового висновку в частині задоволення позовних вимог.
За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.06.2023 у справі №752/5417/19, факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи. Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.
Протокол про адміністративне правопорушення, який є офіційним документом, складається уповноваженою особою у встановленій формі і повинен містити відомості, потрібні для розгляду справи по суті, зокрема, зазначення характеру адміністративного правопорушення та нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке правопорушення.
Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №516597 відносно позивача відповідає вимогам ст. 256 КУпАП України, зокрема, роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП України, повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Чигиринському районному суді.
Крім того, у постанові Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.09.2023 у справі 3708/855/23 не міститься висновків, що протокол був складений неналежно ( не відповідає вимогам закону).
Таким чином, рішенням у справі про адміністративне правопорушення не встановлено, що складений протокол про адміністративне правопорушення не відповідав вимогам закону, зокрема ст. 256 КУпАП, та те, що на момент складення дії патрульного поліцейського були протиправними.
Вказує, що судом не встановлено неправомірності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому відсутні підстави для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 , судом першої інстанції враховано, що протягом певного часу працівниками поліції були обмежені права позивача у свободі пересування, зокрема під час проведення ряду дій та складання процесуальних документів, тощо, а також наявність негативних наслідків – негативні емоції, які досягли рівня страждань, переживань, відчуття приниження, стурбованості, тощо.
Звертає увагу, що жодного доказу зазначеного судом матеріали справи не містять.
Також звертає увагу, що в межах проведеного службового розслідування порушень службової дисципліни з боку патрульного поліцейського не встановлено. Затримання ОСОБА_2 та позивача проведено на законних підставах.
Вважає, що обмеження права позивача у свободі пересування, зокрема під час проведення ряду дій та складання процесуальних документів, відбулися виключно з вини позивача, а не поліцейських, при цьому дії поліцейських були законними.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 20 квітня 2026 року, представник Державної казначейської служби – Ярош С.В., підтримуючи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області просив її задовольнити, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2026 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.07.2023 поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 2 ЧРУП ГУНП сержантом поліції Бурлакою О.В. було складено протокол серія ВАВ №516597 відносно ОСОБА_1 , 1960 р.н., за те, що як вказано, 12.07.2023 бл. 21-33 за адресою: м. Чигирин, вул. Гетьманська біля кафе-бару «Гетьман» останній не виконував неодноразово законні розпорядження, вживав ненормативну лексику, шарпав працівників поліції, поводив себе зухвало та нахабно, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП. Протокол складено у присутності двох понятих; речі не вилучалися; ОСОБА_1 відмовився від підпису; протокол підписаний працівником поліції.
Постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.09.2023 (справа №708/855/23) провадження у справі за протоколом серія ВАВ №516597 від 12.07.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП, закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 10.10.2023.
Крім того, у постанові суду зазначено, що у складеному протоколі відносно ОСОБА_1 не конкретизовано суть правопорушення, не зазначено, яким нормативним актом передбачено, що в свою чергу, породжувало законність вимоги поліцейського при виконанні ним службових обов`язків та, якої саме вимоги. Не вказано, яке правопорушення вчинив ОСОБА_1 , у зв`язку з чим не реагував на вимогу працівника поліції припинити це правопорушення та, в чому конкретно полягала злісна непокора останнього такій вимозі, що є невід`ємною частиною об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення.
Відповідно до протоколу АА №194263 від 12.07.2023, що складений поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 2 ЧРУП ГУНП сержантом поліції Бурлакою О.В., - ОСОБА_1 , 1960 р. н., 12.07.2023 о 21год. 33 хв. затриманий за ст. 261 КУпАП у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП; звільнений 13.07.2023 о 00:10 год.
Під час розгляду справи досліджено довідку №36, що видана КНП «Чигиринська багатопрофільна лікарня» Чигиринської міської ради про те, що ОСОБА_1 доставлений поліцією 12.07.2023 о 23:30, діагноз: забій та садна обох гомілок та колінних суглобів; вказано, яка саме надана медична допомога.
Відповідно до довідки від 27.04.2023 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, ОСОБА_1 , 1960 р.н., проживає за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстрований: АДРЕСА_2 ..
Відповідно до висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими поліцейськими Черкаського РУ ГУ НП в Черкаській області, затвердженого 28.07.2023 начальником Черкаського РУ ГУ НП в Черкаській області Матюшенком В., порушень службової дисципліни з боку поліцейських сектору реагування патрульної поліції відділу поліцейської діяльності № 2 ЧРУП ГУНП сержантів поліції Єременка І.І. та Бурлаки О.В., - не встановлено; застосування поліцейськими Бурлакою О.В, та ОСОБА_4 фізичної сили та спеціальних засобів на підставі ч.1 ст. 44 ЗУ «Про Національну поліцію» та на підставі абз. б, г, п. 1 ч. 3, абз. а п. 3 ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію», - є правомірною.
За даними довідки, наданої слідчим СВ Черкаського РУП ГУ НП в Черкаській області І. Давиденком, вбачається, що СВ Черкаського РУ ГУ НП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12023250310002324, внесеного до ЄРДР 13.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України за фактом звернення ОСОБА_3 - працівника поліції, якому у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків було спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин нижньої третини лівої гомілки, гіперемії.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Водночас одне і те саме правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
За змістом частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її завдання - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів під час здійснення ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).
Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу.
Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 зазначено, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Аналогічний висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 та вони відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24).
Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.
Аналогічні висновки містять у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 462/6940/24.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами (див. постанову Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14-ц).
За змістом статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Із матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2023 року стосовно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 185 КУпАП (т. 1, а. с. 3).
Постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 27 вересня 2023 року закрито провадження у справі, за протоколом серії ВАВ №516597 від 12.07.2023 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ст. 185 КУпАП, в зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
У вказаній постанові зазначено, що у складеному відносно ОСОБА_1 протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано суть правопорушення, та не зазначено яким нормативним актом воно передбачено, що в свою чергу породжувало законність вимоги поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, та якої саме вимоги, і про це вказав сам працівник поліції при допиті останнього судом, що збігається із поясненнями особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, встановивши неправомірність дій працівників патрульної поліції щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , а також врахувавши закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу такого порушення, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.
Визначаючи розмір відшкодування, суд першої інстанції з урахуванням практики ЄСПЛ, принципів розумності, виваженості та справедливості вважав за необхідне визначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , у сумі 3 000,00 грн. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Також, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, правильно врахував характер правопорушення ( протягом певного часу працівниками поліції були обмежені права позивача у свободі пересування, зокрема під час проведення ряду дій та складання процесуальних документів, тощо), глибину душевних страждань ( наявність негативних наслідків – негативні емоції, які досягли рівня страждань, переживань, відчуття приниження, стурбованості тощо).
Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з наявними матеріалами справи, є вірними і відповідають вимогам закону.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при розгляді даної справи невірно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2025 у справі №335/6977/22, в результаті чого дійшов помилкового висновку в частині задоволення позовних вимог, є необгрунтованими, оскільки касаційний суд у справі №335/6977/22 виходив із того, що суди попередніх інстанцій не встановили неправомірності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому відсутні підстави для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди, а у даній справі судом встановлено та не спростовано відповідачем, що протокол про адміністративне правопорушення був складений неналежно ( не відповідає вимогам закону), тобто без посилання на те, яким саме нормативним актом передбачена законність вимог поліцейського при виконанні службових обов`язків, та які саме вимоги ОСОБА_1 не виконав, а також, в чому полягала злісна непокора останнього такій вимозі, тому суд правомірно застосував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2025 у справі №335/6977/22 та дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи фактично зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, - 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Черкаській області - Колєснік Наталії Ігорівни - залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча:     О.В. Карпенко 

Судді :   Ю.В. Сіренко 

Т.Л. Фетісова