Справа № 650/2269/26
провадження № 1-кп/650/575/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області, 
у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_6 ,
представника потерпілої - ОСОБА_7 ,
законного представника потерпілої - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Олександрівка кримінальне провадження № 12026231090000040 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Чарівного Великоолександрівського району Херсонської області, громадянина України, із базовою середньою освітою, одруженого, такого, що має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такого, що не є адвокатом чи депутатом будь-якої ради або сільським, селищним, міським головою, зареєстрованого та такого, що фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 155 КК України, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у червні 2024 року (точні дату та час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи в селі Стійке Бериславського району Херсонської області, познайомився з неповнолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У подальшому, в період часу з червня 2024 року по червень 2025 року, ОСОБА_4 зустрічався з неповнолітньою ОСОБА_6 на території сіл Стійке, Чарівне, Дмитренка та Благодатівка Бериславського району Херсонської області, достовірно знаючи про те, що остання не досягла 16-річного віку.
В ході даних зустрічей у ОСОБА_4 виник єдиний прямий злочинний умисел направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_6 , яка не досягла 16-річного віку.
Так, ОСОБА_4 14.07.2024, перебуваючи в салоні легкового автомобіля (марку встановити у ході досудового розслідування не видалось за можливе) на березі річки Інгулець в с. Благодатівка Бериславського району Херсонської області та, в подальшому по червень 2025 року, перебуваючи в різних місцях на території сіл Стійке, Чарівне, Дмитренка Бериславського району Херсонської області, у тому числі за місцем проживання неповнолітньої ОСОБА_6 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (більш точні час та місця досудовим розслідуванням встановити не представляється за можливе), переслідуючи єдиний прямий злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що остання є неповнолітньою та не досягла шістнадцятирічного віку, оскільки тривалий час був знайомий із нею та її родиною, з мотивів сексуального характеру та з метою задоволення власної статевої пристрасті, у тому числі штучного розвинення у неповнолітньої особи статевого інстинкту у збоченій формі, тобто порушення її нормального фізичного, психічного і соціального розвитку, шляхом посягання на її статеву недоторканість, всупереч вимог ст. ст. 1, 10-12 Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 (зі змінами), ст. ст. 2, 19, 34, 36 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 і набула чинності 02.09.1990, ст. ст. 3, 22 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, систематично, не менше 4 разів на місяць (точну кількість досудовим розслідуванням встановити не представляється за можливе), без застосування фізичного та психічного насильства, а також погроз застосування такого насильства, вступав з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_6 у статеві зносини, а саме вчиняв дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в її тіло, з використанням власних геніталій.
Дії обвинуваченого кваліфіковано за частиною першою статті 155 КК України, як вчинення повнолітньою особою дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, з використанням геніталій.
30 травня 2026 року між законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , за участі представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі його захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про примирення у вказаному кримінальному провадженні.
Відповідно до змісту угоди між законним представником потерпілої та обвинуваченим досягнуто домовленість про те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину, щиро розкаявся у скоєному діянні, активно сприяв розкриттю даного кримінального правопорушення, визнає, що обставини події досудовим розслідуванням встановлено правильно, а потерпілій в свою чергу майнової шкоди не завдано.
Також сторони узгодили покарання для обвинуваченого за вчинений злочин у виді позбавлення волі на строк 1 рік, із застосуванням положень статті 75 КК України та звільненням ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно зі статтею 66 КК України є щире каяття та з`явлення із зізнанням, а обставин, що обтяжують його покарання, згідно зі статтею 67 КК України не встановлено.
При цьому, обвинувачений підтвердив свою обізнаність щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених статтею 473 КПК України та наслідків її невиконання, передбачених статтею 476 КПК України.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив проти затвердження угоди про примирення, посилаючись на те, що її умови в частині узгодженого сторонами покарання не відповідають інтересам суспільства, оскільки визначене сторонами покарання є надто м`яким з огляду на характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення. Водночас прокурор просив суд у разі ухвалення вироку вирішити питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні, скасувати накладений на них арешт та повернути речові докази їх власникам. Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи, прокурор просив віднести за рахунок держави, оскільки такі витрати не стосуються змісту пред`явленого обвинувачення. Крім того, прокурор просив при призначенні покарання врахувати застосований до обвинуваченого під час досудового розслідування запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту та зарахувати відповідний строк у строк призначеного покарання.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просив затвердити угоду про примирення, зазначивши, що вона відповідає вимогам КПК України, укладена сторонами добровільно, за участі захисника, а обвинувачений повністю розуміє її зміст, характер обвинувачення, вид узгодженого покарання та наслідки затвердження угоди. Також захисник вказав, що неповнолітня потерпіла у судовому засіданні надала згоду на укладення угоди про примирення, а тому підстав для відмови у її затвердженні немає.
Обвинувачений на судовому засіданні просив затвердити угоду про примирення та пояснив, що таку угоду ним укладено добровільно, він цілком розуміє своє право на судовий розгляд, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання. Свою вину у вчиненні інкримінованого злочину він визнає та розуміє, що до нього також будуть застосовані інші заходи у разі затвердження угоди. 
Потерпіла на судовому засіданні просила затвердити угоду про примирення пояснивши, що її зміст відповідає її волі, угоду укладено добровільно, узгоджене для обвинуваченого покарання є справедливим та об`єктивним.
Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 у судовому засіданні просила затвердити угоду про примирення, зазначивши, що угода підписана нею добровільно, її умови відповідають її волі та волі неповнолітньої потерпілої, а наслідки укладення і затвердження угоди їм зрозумілі.
Представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 у судовому засіданні також просив затвердити угоду про примирення, зазначивши, що вона відповідає вимогам КПК України, а узгоджене сторонами покарання відповідає характеру пред`явленого обвинувачення, ступеню вини обвинуваченого та обставинам вчинення кримінального правопорушення.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Відповідно до частини першої статті 59 КПК України, якщо потерпілим є неповнолітня особа, до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник.
У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» роз`яснено, що угода про примирення також може укладатися, якщо її стороною є неповнолітній. Якщо неповнолітній не досяг шістнадцяти років, угоду про примирення за його згодою укладає законний представник неповнолітнього. Укладення угоди у випадку, якщо неповнолітній заперечує проти такої угоди, не допускається.
В даному випадку кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачене частиною першою статті 155 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на той самий строк. Відповідно до частини четвертої статті 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є нетяжким злочином, а тому закон не виключає можливості укладення у цьому кримінальному провадженні угоди про примирення.
З огляду на те, що потерпіла ОСОБА_6 є неповнолітньою особою та на час укладення угоди не досягла шістнадцятирічного віку, угода про примирення була укладена її законним представником ОСОБА_8 , за участі представника потерпілої ОСОБА_7 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі його захисника ОСОБА_5 . При цьому у судовому засіданні неповнолітня потерпіла підтвердила свою згоду на укладення угоди про примирення, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Відповідно до частини шостої статті 474 КПК України судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Це вбачається із пояснень учасників, змісту угоди, обставин її укладення, матеріалів справи на підставі яких було складено обвинувальний акт.
Згідно з частиною п`ятою статті 474 КПК України судом з`ясовано в обвинуваченого, що він цілком розуміє, що: має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
При цьому, у законного представника потерпілої з`ясовано, що вона цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу.
Також судом перевірено угоду на предмет її відповідності вимогам КПК України та встановлено, що: умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України; правова кваліфікація дій обвинуваченого є правильною; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; не існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди було добровільним та сторони примирилися; взяті обвинуваченим на себе зобов`язання можуть бути виконані; наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Оцінюючи доводи прокурора про те, що узгоджене сторонами покарання не відповідає інтересам суспільства через його надмірну м`якість, суд виходить з такого.
За змістом статей 468, 469, 471 КПК України угода про примирення є передбаченою законом формою врегулювання кримінально-правового конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, у межах якої саме сторони угоди мають право досягти домовленості, зокрема, щодо виду та розміру покарання, а також щодо звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням. Така домовленість підлягає перевірці судом на відповідність вимогам КПК України та КК України, однак сама по собі незгода прокурора з м`якістю узгодженого покарання не є безумовною підставою для відмови у затвердженні угоди.
У пункті 12 постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11 грудня 2015 року роз`яснено, що сторони угоди при узгодженні покарання мають враховувати положення статті 65 КК України, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз. Також у цій постанові зазначено, що у разі узгодження сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років та звільнення від його відбування з випробуванням суд приймає відповідне рішення у випадку затвердження угоди, якщо вона відповідає закону і відсутні підстави для відмови, передбачені частиною сьомою статті 474 КПК України.
У даному випадку узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік перебуває в межах санкції частини першої статті 155 КК України, а застосування статті 75 КК України законом не виключено. При цьому сторони угоди врахували характер пред`явленого обвинувачення, ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, повністю визнав свою винуватість, щиро розкаявся, з`явився із зізнанням, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Суд також враховує, що потерпіла, її законний представник та представник потерпілої у судовому засіданні підтримали укладену угоду, підтвердили добровільність її укладення та вказали, що узгоджене покарання відповідає їх волі та є справедливим. Тобто у цьому випадку інтерес потерпілої сторони, заради захисту якого, зокрема, передбачено інститут угоди про примирення, не порушується.
За таких обставин суд не встановив, що умови угоди про примирення в частині узгодженого сторонами покарання не відповідають інтересам суспільства. Узгоджене покарання відповідає вимогам закону, є конкретно визначеним, погодженим належними сторонами угоди, враховує обставини кримінального провадження та не створює підстав для відмови у затвердженні угоди відповідно до частини сьомої статті 474 КПК України.
Таким чином, зважаючи на те, що між законним представником потерпілої та обвинуваченим укладено угоду про примирення відповідно до вимог кримінального законодавства, останню, з урахуванням визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину та узгодження покарання, яке відповідає санкції визначеній частиною першою статті 155 КК України, слід затвердити, як таку, що відповідає інтересам суспільства та містить умови для реального впливу на подальшу поведінку обвинуваченого з метою його виправлення.
Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат суд виходить з того, що відповідно до обвинувального акта загальний розмір витрат на залучення експертів у зв`язку з проведенням судових молекулярно-генетичних експертиз становить 69 668,47 грн, а саме: за висновком експерта № СЕ-19/122-26/272-ЕД від 06.03.2026 у розмірі 18 027,81 грн та за висновком експерта № СЕ-19/122-26/858-ЕД від 13.03.2026 у розмірі 51 640,66 грн.
Оскільки зазначені експертизи не стосуються пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, процесуальні витрати, пов`язані з їх проведенням, слід віднести за рахунок держави.
Вирішуючи питання щодо речових доказів та арешту майна суд виходить з того, що відповідно до постанов слідчого від 10 січня 2026 року речовими доказами у кримінальному провадженні визнано: ноутбук марки «HP», серійний номер «5CG3300T94», а також зарядний пристрій до нього, поміщені до сейф-пакету PSP3278607; мобільний телефон ОСОБА_4 марки Samsung Galaxy A23, у корпусі чорно-сірого кольору, IMEI НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , із сім-картою за номером НОМЕР_3 , поміщений до сейф-пакету NPU 5023167. 
Вказані речові докази передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів СПД № 1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області.
Ухвалами слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 13 січня 2026 року у справі № 650/172/26 накладено арешт на ноутбук марки «HP», серійний номер «5CG3300T94», із зарядним пристроєм до нього, а також на мобільний телефон ОСОБА_4 марки Samsung Galaxy A23, у корпусі чорно-сірого кольору, IMEI НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , із сім-картою за номером НОМЕР_3 .
Крім того, відповідно до постанов слідчого від 10 січня 2026 року та 20 лютого 2026 року речовими доказами у кримінальному провадженні визнано зразки букального епітелію ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які передано до кімнати зберігання речових доказів СПД № 1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області.
З огляду на завершення кримінального провадження необхідність у подальшому арешті та зберіганні ноутбука, зарядного пристрою і мобільного телефона як речових доказів відпала, а підстав для їх конфіскації, спеціальної конфіскації або знищення судом не встановлено, тому арешт майна слід скасувати, а зазначене майно повернути особам, у яких воно було вилучене, або іншим законним володільцям.
Зразки букального епітелію самостійної цінності не мають та не підлягають поверненню власникам, а тому після набрання вироком законної сили підлягають знищенню.
Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу суд виходить з того, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 діє запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час. Прокурор у судовому засіданні просив продовжити дію вказаного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Разом з тим, за результатами розгляду кримінального провадження суд дійшов висновку про затвердження угоди про примирення, призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України. Зазначені обов`язки підлягають виконанню обвинуваченим після ухвалення вироку та забезпечують його належну поведінку в межах іспитового строку.
Суд також враховує, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків не порушував, даних про ухилення від суду або іншу процесуальну поведінку, яка б свідчила про необхідність подальшого застосування домашнього арешту, суду не надано. За таких обставин підстав для продовження запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає, а діючий запобіжний захід у виді домашнього арешту підлягає скасуванню з моменту ухвалення вироку.
На підставі викладеного, керуючись статтями 314, 370, 373, 374, 474, 475 КПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення від 30 травня 2026 року, укладену між законним представником неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , за участі представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі його захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 12026231090000040.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 155 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі частин п`ятої, сьомої статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк призначеного покарання строк його затримання з 10 січня 2026 року по 12 січня 2026 року включно з розрахунку один день затримання за один день позбавлення волі, а також строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 13 січня 2026 року по 09 квітня 2026 року включно з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі, що загалом становить 32 дні позбавлення волі.
На підставі частин першої, третьої статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, надавши йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.
На підставі частини першої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у виді домашнього арешту, скасувати з моменту ухвалення вироку.
Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 13 січня 2026 року у справі № 650/172/26, на: ноутбук марки «HP», серійний номер «5CG3300T94», а також зарядний пристрій до нього, поміщені до сейф-пакету PSP3278607; мобільний телефон ОСОБА_4 марки Samsung Galaxy A23, у корпусі чорно-сірого кольору, IMEI НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , із сім-картою за номером НОМЕР_3 , поміщений до сейф-пакету NPU 5023167. 
Речові докази у кримінальному провадженні: ноутбук марки «HP», серійний номер «5CG3300T94», а також зарядний пристрій до нього, поміщені до сейф-пакету PSP3278607, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів СПД № 1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області повернути потерпілій ОСОБА_6 ; мобільний телефон ОСОБА_4 марки Samsung Galaxy A23, у корпусі чорно-сірого кольору, IMEI НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , із сім-картою за номером НОМЕР_3 , поміщений до сейф-пакету NPU 5023167, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів СПД № 1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області, повернути обвинуваченому ОСОБА_4 ; зразки букального епітелію ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів СПД № 1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області, знищити.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів Херсонського НДЕКЦ МВС України під час досудового розслідування для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи за висновком експерта № СЕ-19/122-26/272-БД від 06.03.2026 у розмірі 18 027,81 грн та судової молекулярно-генетичної експертизи за висновком експерта № СЕ-19/122-26/858-БД від 13.03.2026 у розмірі 51 640,66 грн, що загалом становить 69 668,47 грн, віднести за рахунок держави.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Вирок може бути оскаржений до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених частиною третьою статті 394 КПК України.

Суддя:     _______________      ОСОБА_1