Справа № 337/6664/25
Номер провадження 2/337/503/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Кожевник С.В., за участю представника позивача – адвоката Біжко Ю.О., третьої особи  ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 , про розірвання договору дарування квартири, 
ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2025 року позивач ОСОБА_2 в особі представника адвоката Біжко Ю.О. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати договір дарування частки квартири від 15.06.2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №2044 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
В обґрунтування заяви зазначено, що 15.06.2020 року між сторонами було укладено договір дарування, на підставі якого позивач ОСОБА_2 , як дарувальник, безоплатно передав у власність своєму сину – відповідачу ОСОБА_3 належну йому на праві власності 2/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, фактичного прийняття дарунка відповідач ОСОБА_3 не вчинив: у володіння не вступив, не користується та не утримує квартиру. Усі витрати по утриманню та обслуговуванню квартири вцілому продовжує нести позивач ОСОБА_2 . Крім того, на початку 2022 року відповідач повідомив, що подарована квартира його не цікавить, проживати та утримувати її не буде та має намір залишити країну. Договір був укладений по усній домовленості між сторонами, про подальше спільне проживання, спільне користування квартирою та її утримання, а також про піклування відповідача про позивача, як батька та особи похилого віку. У січні-лютому 2022 року відповідач повідомив батька, що має намір залишити територію України та продовжити проживання за її межами, що подарована квартира його не цікавить, проживати в цій квартирі, а також володіти та утримувати її він не збирається. У листопаді 2025 року позивачу стало відомо, що відповідач виїхав з України, вступив до приватної військової компанії «вагнер», під час дії на території України воєнного стану та триваючої військової агресії російської федерації проти України, чим фактично вчинив ряд кримінальних злочинів. В мережі Інтернет, на офіційному сайті бази даних «Миротворець» опублікована інформація, що ОСОБА_3  є бойовиком приватної військової компанії «вагнер» та за знищення м. Бахмут Донецької області, представлений до державної нагороди російської федерації – медаль «орден за мужність». Зазначені дії ОСОБА_3 фактично свідчать про те, що він умисно вчиняє ряд кримінальних правопорушень проти держави Україна та її народу, а також дії безпосередньо направлені на знищення подарованого йому майна та злочин безпосередньо проти життя та здоров`я дарувальника, як громадянина України.
Разом з позовною заявою представник позивача ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила:
– заборонити ОСОБА_3 , а також будь-яким іншим особам вчиняти дії, що спрямовані на відчуження та розпорядження нерухомим майном, а саме 2/3 частки нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на час розгляду даної справи і до набрання законної сили рішенням суду; 
– заборонити будь-якому державному реєстратору, в тому числі державному або приватному нотаріусу вчиняти будь-які дії щодо реєстрації, перереєстрації права власності, а також реєстрації будь-яких правочинів щодо нерухомого майна: 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на час розгляду даної справи і до набрання законної сили рішенням суду.
Ухвалою судді від 18 грудня 2025 року позов прийнято до розгляду, у справі відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. 
Ухвалою судді від 22 грудня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 12 лютого 2026 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 , витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин кордону України громадянином України ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 15 червня 2020 по день надання відповіді. 
Ухвалою суду від 12 лютого 2026 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
23 лютого 2026 року Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав витребувану судом інформацію. 
05 березня 2026 року третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Біжко Ю.О. через систему «Електронний суд» подала пояснення щодо позову, в яких підтримала позовні вимоги, які просила задовольнити в повному обсязі. 
Відповідач ОСОБА_3 , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстрації, в судове засідання не з`явився повторно, у визначений судом строк відзив на позовну заяву суду не надав, у зв`язку з чим відповідно до вимог ч.8 ст. 178, ч.2 ст.247, ст. 279, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів в порядку заочного провадження.
В судовому засіданні представник позивача – адвокат Біжко Юлія Олександрівна пояснила, що позивач ОСОБА_2 був власником 2/3 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Це його єдине житло і він там проживає з моменту реєстрації по сьогодення. Після смерті дружини позивача, у нього була домовленість з сином ОСОБА_3 , що останній буде проживати з ним і піклуватись про нього, і для закріплення угоди та у вдячність, батько на сімейній раді вирішив подарувати свою частку квартири відповідачу. Вони звернулись до нотаріуса і оформили договір дарування, однак після укладення договору відповідач фактично у користування квартирою не приступив, та право власності не прийняв, а весь тягар утримання майна несе не ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 .
Далі ОСОБА_3 повідомив позивача, що буде проживати за межами України, обов`язки по догляду виконувати не буде і частка у майні йому не потрібна. Із-за цього, з 2022 року позивач і відповідач не спілкуються. З 2022 року ОСОБА_3 вступив у ПВК «Вагнер» і під час агресії вчинив ряд злочинів – в тому числі, згідно інформації з сайту «Миротворець», відповідач представлений нагородою «за мужність» за битву «за Бахмут». Також і відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, про надання дозволу на проведення обшуку у ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 причетний до вчинення кримінального правопорушення «державна зрада».
За таких обставин, відповідно до ст.ст. 651, 727 ч.2 ЦК України, просить задовольнити позов. 
В судовому засіданні третя особа ОСОБА_1 пояснила, що її брат ОСОБА_3 все життя створював проблеми, мав діагнози шизофренія, епілепсія. Він постійно влаштовував скандали, бійки, ухилявся від роботи по здоров`ю, «піднімав руку» на маму. Батьки його все одно постійно жаліли. В певний час ОСОБА_1 почала проживати окремо від батьків і брата. Коли приїжджала, батьки скаржились на нього. ОСОБА_3 ніколи не працював, навіть не мав трудової книжки. Батьки думали оформити йому інвалідність через психіатричний диспансер, але той відмовлявся. В стані наркотичного сп`яніння був агресивний, кидався битись, одного разу зламав ногу мамі. В 2018 році вона посварилась з братом, після цього спілкувались, але не дружили. 
В 2020 році на сімейній нараді, де була вона, батько ОСОБА_2 і брат ОСОБА_3 , батько прийняв рішення про укладення договору дарування. Батько сказав, що ОСОБА_5 буде за ним доглядати, як син. Вона тоді відмовляла батька, розповідала, що краще зробити заповіт, або договір утримання, але той порадився з друзями, потім сказав, «що я так хочу». На оформленні договору ОСОБА_1 присутня не була. В 2021 року ОСОБА_3 вже не жив з батьком. Періодично з`являвся, брав гроші і все. В 2022 році батько признався, що ОСОБА_3 поїхав. Батько з ним з того часу не спілкується. Платить сам комуналку і всі послуги.
Зранку в жовтні 2025 році до неї додому прийшли співробітники СБУ для проведення обшуку. Сказали, що її брат ОСОБА_3 – ворог. Подивились все, забрали лише медичну картку брата з діагнозом шизофренія, епілепсія.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.
Згідно ч.ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)
Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України). 
Судом встановлено, що розпорядженням Хортицької районної ради м. Запоріжжя від 24 квітня 1998 року №238/4 було надано розпорядження про оформлення права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , на підставі ордеру №60 виданого відповідно до рішення виконкому Запорізької міської Ради депутатів трудящих від 02.12.1971 року на ім`я ОСОБА_2 .
17 червня 1998 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 (на той час АДРЕСА_4 , зареєстровано за ОСОБА_2 (Свідоцтво № НОМЕР_2 від 17 червня 1998 року Міськжитлоуправління виконкому Запорізької міської ради, зареєстроване в ОП ЗМ БТІ 17 червня 1998 року за реєстровим №35443 в реєстровій книзі 193). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла дружина ОСОБА_2 – ОСОБА_6 , та після її смерті відкрита спадкова справа №89/2018. До складу спадщину входила належна померлій 1/2 частина квартири АДРЕСА_5 .
Відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом від 05 червня 2020 року, виданих приватним нотаріусом ЗМНО Бахматською Т.М., в рівних частинах, по 1/3 частці спадщини, тобто по 1/6 частці квартири, успадкували чоловік померлої  ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , донька ОСОБА_1 . 
15 червня 2020 року укладено договір дарування частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Бахматською Т.М., зареєстрований в реєстрі за №2044, відповідно до якого  ОСОБА_2 (дарувальник) безоплатно передав у власність ОСОБА_3 (обдарованого), належну йому на праві приватної власності 2/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1 договору). 
Згідно тексту вказаного договору:
– Сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованого вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру (пункт 11 договору);
– Відповідно до ч.1 ст. 722 ЦК України право власності у обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Відповідно до ч.4 ст. 722 ЦК України прийняттям дарунка вважається одержання обдарованим примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Підписання цього договору обдарованим свідчить, що він дарунок прийняв. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України та ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на частку квартири, що є предметом цього договору, у обдарованого виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. (пункт 14 договору).
Договір підписаний дарувальником ОСОБА_2 , обдарованим ОСОБА_3 . В той же день, 15 червня 2020 року право власності ОСОБА_3 зареєстровано в державному реєстрі речових прав. 
Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).
Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.
Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, – неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Отже, наявність чи відсутність помилки – неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
Як було встановлено судом, в тому числі з пояснень третьої особи ОСОБА_1 , позивач ОСОБА_2 усвідомлював правову природу договору дарування, консультувався і з донькою і зі знайомими, щодо виду договору, який буде укладати. Крім того нотаріус, як вбачається з пункту 9 оспорюваного договору, роз`яснив сторонам значення, умови і правові наслідки договору дарування. При цьому, ОСОБА_2 хотів саме подарувати квартиру сину. 
Отже укладення договору дарування відповідало волевиявлення сторін, зокрема дарувальника ОСОБА_2 . 
Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч.1 ст. 722 ЦК України).
Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка (ч.1 ст. 722 ЦК України).
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним (ч.4 ст. 334 ЦК України).
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст. 334 ЦК України).
Вказані норми законодавства включені і до пункту 14 оспорюваного договору. 
Оскільки обдарований ОСОБА_3 підписав договір дарування частки квартири від 15 червня 2020 року, та його право власності зареєстровано в державному реєстрі речових прав, посилання сторони позивача про неприйняттядарунку, не набуття права власності чи не вступ у володіння є необґрунтованим, і не може бути підставою для задоволення позову. 
Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 651 ЦК України).
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 651 ЦК України). 
Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив кримінальне правопорушення проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей (ч.1 ст. 727 ЦК України).
Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність (ч.2 ст. 727 ЦК України).
Щодо витрат на утримання майна, які несе позивач  ОСОБА_2 .
Право власності на майно передбачає право володіння, користування та розпорядження ним. Бажання обдаровуваного, який набув право власності на підставі договору дарування, розпорядитись своїм майном, сплачувати або не сплачувати витрати на його утримання, проживати у квартирі чи надати дарувальнику право на проживання у подарованій ним частині квартири, не може бути підставою для розірвання договору дарування відповідно до частини 2 статті 727 ЦК України. 
Посилання позивача на те, що відповідач не сплачує комунальні послуги та інші витрати по утриманню майна, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки зі змісту договору вбачається, що обдаровуваний не брав на себе обов`язку вчинити певні дії майнового характеру (ст.725 ЦК України), до того ж, були сплачені комунальні послуги, які фактично отримав позивач, проживаючи у квартирі, належній його сину.
Позивач також не довів, що частина квартири, яку він подарував відповідачу, становить для нього велику немайнову цінність, та в чому полягає така цінність.
Не містять матеріали справи і жодного доказу щодо руйнування відповідачем квартири.
Щодо аргументів позивача, що відповідач  ОСОБА_3 вступив до приватного збройного формування «вагнер» і у період воєнного стану на території України та відкритої збройної агресії росії проти України, виступає на боці ворога та вчиняє ряд кримінальних правопорушень проти держави Україна в цілому, так і проти українського народу, в тому числі і проти свого батька. 
Дійсно, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року у справі ЄУН №757/49572/25-к Провадження №1-кс/41761/25 надано дозвіл на проведення обшуку в рамках кримінального провадження №42022000000001269 за адресою: АДРЕСА_6 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 .
Як вбачається з тексту ухвали, до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, відповідно до інформування Управління стратегічних розслідувань у м. Києві Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 30.07.2025 року №86848-2025, може бути причетний громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який, перебуваючи та діючи у складі приватної військової компанії «Вагнер», усвідомлював, що в умовах введеного на території України воєнного стану, триваючої відкритої військової агресії рф проти України, здійснення її збройними силами спільно з приватними військовими компаніями та незаконними збройними формуваннями «ДНР», «ЛНР», інтенсивних ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, окупації її територій, своїми умисними діями на боці рф як держави-агресора, бере активну участь у військовій агресії проти України, діє на боці ворога на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності та державній безпеці України. За захоплення та знищення м. Бахмут Донецької області, ОСОБА_3 представлений до державної нагороди російської федерації – медаль «Орден за мужність».
Аналогічна інформації про відповідача ОСОБА_3 опублікована в мережі інтернет на сайті бази даних «Миротворець». 
Однак, відповідно до частини 1 статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Стороною позивача не надано інформації про ухвалення обвинувального вироку, пред`явлення обвинувачення, чи навіть повідомлення про підозру відповідачу  ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №42022000000001269 від 09 вересня 2022 року за ч.2 ст. 111 КК України, чи в будь якому іншому провадженні, в тому числі, в порядку спеціального судового провадження (in absentia). 
При цьому, ухвалення обвинувального вироку є обов`язковою складовою для розірвання договору дарування в порядку ч.1 ст. 727 ЦК України. 
Зміст сайту «Миротворець», згідно головної сторінки сайту, може використовуватись виключно у науково-дослідних, творчих та журналістських цілях, а отже, не може підмінити собою обвинувальний вирок суду.
Положення ч.1 ст. 724 ЦК України в даному випадку також не можуть бути застосовані, оскільки між сторонами було укладено звичайний договір дарування, а не договір дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому. 
За таких обставин, кожна із вказаних позивачем підстав, окремо, так і всі вони у сукупності, не можуть бути підставою для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд, –

У Х В А Л И В :

Відмовити повністю в задоволенні позову  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ), про розірвання договору дарування квартири. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Д.С. Бредун