28.04.26
22-ц/812/1001/26
Провадження № 22-ц/812/1001/26 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року м. Миколаїв Справа № 490/3236/16-ц
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Чистій В.В.,
без участі учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерне товариство «Сенс Банк» на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2021 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача на правонаступника у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось до суду з заявою про заміну стягувача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на правонаступника – ТОВ «Вердикт Капітал» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вимоги заяви мотивовано тим, що 13 травня 2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення по справі № 490/3236/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі – ПАТ «Укрсоцбанк») заборгованості за кредитним договором № 26250380008740.
28 січня 2019 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк»(далі – АТ «Укрсоцбанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» (далі – ТОВ «ФК «Веста») було укладено Договір факторингу № 2019-1УСБ/ВЕСТА відповідно до якого АТ «Укрсоцбанк» відступило ТОВ «ФК «Веста» та набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 26250380008740. 
29 січня 2019 року ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 29-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», та набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 26250380008740.
Посилаючись на викладене, ТОВ «Вердикт Капітал» просило суд змінити вибулого стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на правонаступника – ТОВ «Вердикт Капітал» щодо виконання рішення у справі № 490/3236/16-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 , ОСОБА_2 № 26250380008740.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва заяву задоволено.
Замінено сторону стягувача по справі № 490/3236/15-ц за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, з ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт-Капітал».
Ухвала суду мотивована тим, що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Не погодившись з ухвалою суду Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі – АТ «Сенс Банк») подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило її скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви.
Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ «Сенс Банк» є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» внаслідок реорганізації шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» з подальшим перейменуванням на АТ «Сенс Банк».
Водночас, ТОВ «Вердикт Капітал» не є універсальним правонаступником банку, а лише цесіонарієм за окремим договором цесії, що не призводить до повного вибуття первісного кредитора чи його правонаступника без перевірки дійсності переходу прав.
Відповідно до змісту Договір факторингу від 28 січня 2019 року № 2019-1УСБ/ВЕСТА, що було укладено між AT «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста», на який посилався суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, дійсно було відступлено права вимоги за Кредитним портфелем, до складу якого входив Кредитний договір, укладений з ОСОБА_1 . 
Проте, за вказаним Договором факторингу було відступлено права за беззаставним Кредитним договором № 26250380008740, що підтверджується витягом з Додатку до Договору факторингу від 28 січня 2019 року № 2019-1УСБ/ВЕСТА (пункт 860 Додатку).
Разом з тим, предметом судового розгляду у справі № 490/3236/16-ц було стягнення заборгованості за абсолютно іншим Кредитним договором, реквізити якого вказано у мотивувальній та резолютивній частинах рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року та копія якого знаходиться у матеріалах цивільної справи, - Договором кредиту від 13 березня 2008 року № 641/150-К150. 
Таким чином, у матеріалах даної цивільної справи взагалі відсутні будь-які докази на підтвердження передачі права вимоги за кредитним договором від 13 березня 2008 року № 641/150-К150. 
Отже, висновок суду першої інстанції щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором, заборгованість за яким стягнута рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року у справі № 490/3236/16-ц, є хибним та не підтвердженим належними і допустимими доказами, 
Жодних доказів щодо відступлення права вимоги саме за даним Кредитним договором матеріали справи не містять та не можуть містить через їх відсутність.
Таким чином, відповідно до змісту Договорів факторингу від 28 січня 2019 року, чітко вбачається, що за вказаними Договорами факторингу АТ «Укрсоцбанк» відступило право вимоги лише за Кредитним договором № 26250380008740
Справжній стягувач не був залучений до участі у справі, не повідомлявся про її розгляд та відповідно не міг подати суду свої заперечення та докази.
Від ТОВ «Вердик Капітал» надійшли пояснення щодо апеляційної скарги, які за своїм змістом фактично є відзивом на апеляційну скаргу.
В своєму відзиві ТОВ «Вердикт Капітал» зазначало, що право вимоги за кредитним договором №641/150-К150 від 13 березня 2008 року про стягнення боргу із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Вердикт Капітал» не було відступлене. До ТОВ «Вердикт Капітал» було відступлене право вимоги за кредитним договором № 26250380008740 від 20 липня 2005 року, який відповідно не був предметом розгляду цивільної справи № 490/3236/16-ц.
Оскільки заява про заміну стягувача правонаступником подана ТОВ «Вердикт Капітал» помилково по цивільній справі № 490/3236/16-ц, в листопаді 2021 року вони подали до суду заяву про залишення її без розгляду, однак ця заява не зберіглась. ТОВ «Вердикт Капітал» вважав, що судом була розглянута подана ними заява про зилишення без розгляду заяви про заміну стягувача. Копія ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» не отримувало.
Здійснення заміни стягувача правонаступником по справі № 490/3236/16-ц не відбулось, подальших дій щодо заміни сторони ТАВ «Вердикт Капітал» не вчиняв. 
ТОВ «Вердикт Капітал» просило суд апеляційну скаргу задовольнити та скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2021 року.
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Ураховуючи приписи частини 2 статті 372 ЦПК України, апеляційний суд розглянув справу без участі учасників справи.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором про надання кредиту № 641/150-К150 від 13 березня 2008 року в загальному розмірі 363 787 грн 55 коп., з яких: 139 252 грн 13 коп. – заборгованість за кредитом; 63 590 грн 17 коп. – заборгованість за відсотками; 93 353 грн 69 коп. – пеня; 53 223 грн 73 коп. – інфляційні витрати за кредитом; 14 367 грн 82 коп. – інфляційні витрати за відсотками та судовий збір у розмірі по 2 728 грн 40 коп. з кожного.
За договором факторингу від 28 січня 2019 року № 2019-1УСБ/Веста АТ «Укрсоцбанк» передало ТОВ «ФК «Веста» право вимоги до Божників за , перелік яких міститься в Додатку №1-1 до Договору.
Відповідно до Додатку1-1 до Договору факторингу № 2019-1УСБ/Веста від 28 січня 2019 року, АТ «Укрсоцбанк» передало ТОВ «ФК «Веста» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 26250380008740 (запис № 860).
Як вбачається з Договору відступлення прав вимоги від 29 січня 2019 року № 29-01/19/1 ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» належне йому право вимоги до боржників. За договорами, перелік яких міститься в Додатку 1-1 до Договору, що додається до даного Договору.
Згідно додатку 1-1 до Договору відступлення прав вимоги від 29 січня 2019 року № 29-01/19/1, ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 26250380008740 (запис № 860). 
Звертаючись з апеляційною скаргою АТ «Сенс Банк» на підтвердження своїх доводів надало до апеляційного суду рішення від 10 вересня 2019 року № 3/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», рішення від 15 жовтня 2019 року № 5/2019 єдиного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
З наданих документів вбачається, що АТ «Укрсоцбанк» було припинено шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк». Правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, а саме – з 15 жовтня 2019 року.
Відповідно до витягу з державного реєстру банків від 02 грудня 2022 року АТ «Альфа-Банк» 01 грудня 2022 року змінило своє найменування на АТ «Сенс Банк».
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно з частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Заміна сторони виконавчого провадження є різновидом процесуального правонаступництва.
Процедура заміни сторони виконавчого провадження чітко визначена у статті 442 ЦПК України.
Так, згідно з частинами 1 та 2 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
У частині 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 зроблено висновок про те, що правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб, як учасників таких матеріально-правових відносин, у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 264/5957/17 вказала, що для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.
Отже, підставою здійснення правонаступництва в процесуальному аспекті є вибуття (заміна) сторони у матеріальних правовідносинах, у тому числі й у відповідному зобов`язанні.
Вирішення питання заміни сторони її правонаступником (як на будь-якій стадії судового процесу, так і на будь-якій стадії виконання судового рішення) у кожному конкретному випадку здійснюється судом шляхом дослідження та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви.
Для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи, зокрема й сингулярного, суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і негрошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
За загальним правилом відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина 1 статті 517 ЦК України).
Для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанова Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012).
Як встановлено заочним рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором від 13 березня 2008 року № 641/150 К150 у загальному розмірі 363 787 грн 55 коп.
Між тим, з 28 січня 2019 року між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» було укладено Договір факторингу № 2019-1УСБ/Веста відповідно якого АТ «Укрсоцбанк» відступило ТОВ «ФК «Веста» та набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 26250380008740.
29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 29-01/19/1, відповідно до якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» та набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 26250380008740. 
Отже, за договором відступлення прав вимоги від 29 січня 2019 року ТОВ «Вердикт Капітал» передано право вимоги кредитора до боржника за кредитним договором № 26250380008740, де боржником зазначено ОСОБА_1 з сумою заборгованості 78 302.35 грн.
Проте, рішення суду від 13 травня 2016 року було ухвалено за результатами розгляду позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2008 року № 641/150- К150 у загальному розмірі 363 787 грн 55 коп. 
Таким чином, при звернення до суду з вимогою про заміну сторони стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду першої інстанції відповідних доказів на підтвердження передачі йому прав вимоги кредитора до боржників за кредитним договором від 13 березня 2008 року № 641/150- К150 на суму 363 787 грн 55 коп., тобто договором про відступлення прав вимоги від 29 січня 2019 року № 29-01/19/1 до ТОВ «Вердикт Капітал» не охоплювалось право вимоги кредитора за кредитним договором від 13 березня 2008 року № 641/150- К150.
З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що ТОВ «Вердикт Капітал» при звернення до суду із заявою про заміну стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» не довело відповідними доказами свого правонаступництва за кредитним договором від 13 березня 2008 року № 641/150- К150, на виконання умов якого ухвалено заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року.
Суд першої інстанції, задовольняючи заяву ТОВ «Вердикт Капітал» на зазначені обставини уваги не звернув та помилково задовольнив заяву, порушивши при цьому наведені норми матеріального та процесуального права. 
З огляду на викладене апеляційна скарга АТ «Сенс Банк» є обґрунтованою.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, зважаючи на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача правонаступником.
У статті 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Враховуючи те, що апеляційна скарга АТ «Сенс Банк» підлягає задоволенню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 662.40 грн підлягають стягненню на його користь з ТОВ «Вердикт Капітал».
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну стягувача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на правонаступника – Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 2 662 грн 40 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 28 квітня 2026 року.