Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
21 травня 2026 року № 520/33253/25 
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, буд.10, м. Хмельницький, 29005, код ЄДРПОУ21318350) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить суд, з урахуванням уточнень:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зробити перерахунок та перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII із застосуванням для обчислення базової величини розміру пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” №3723-XI ОСОБА_2 (визначеної за цією нормою у розмірі 86% заробітної плати від суми визначеної у довідці від 28.02.2020 №04-52/205, виданій Державною судовою адміністрацією) та із встановленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 70% від зазначеної величини, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 22 листопада 2024 року;
- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 09.10.2025 яким повторно відмовлено ОСОБА_1 у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області № 963380132665 від 09.10.2025, яким повторно відмовлено ОСОБА_1 у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, на думку позивача, є протиправним та підлягає скасуванню.
Представником відповідача надано відзив на позов, у якому останній зазначив, що Управління у спірних правовідносинах діяло згідно чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представником відповідача зазначено, що рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №963380132665 від 09.10.2025 позивачці відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII, оскільки нормами вищезазначеного Закону не передбачено призначення даного виду пенсії.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківської області та отримує пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі – Закон № 1058-ІV).
ОСОБА_1 10.02.2025 звернулась до пенсійного органу із заявою про перехід із пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі норм ст.37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 року № 3723-XII.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення № 963380132665 від 17.02.2025, яким позивачу відмовлено в переході з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України “Про державну службу”, в зв`язку з відсутністю законних підстав.
Позивач, вважаючи протиправним вказане рішення, звернувся з позовом до суду.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 у справі №520/6259/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 963380132665 від 17.02.2025, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2025 про переведення з пенсії за віком на інший вид пенсії по втраті годувальника, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 по справі № 520/6259/25 - змінено в частині мотивів та підстав задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 по справі № 520/6259/25 залишено без змін.
На виконання зазначеного рішення суду головним управлінням повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 10.02.2025 щодо переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу».
Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №963380132665 від 09.10.2025 позивачці відмовлено у переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII.
Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.
Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до положень ч.5 ст.78 КАС України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Так в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025 по справі № 520/6259/25 встановлено, що ОСОБА_2 мав статус судді у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ (далі по тексту - Закон № 2453-VI).
Відповідно до частини першої статті 138 Закону № 2453-VI судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-ХІІ або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.
Відповідно до частини другої статті 138 вищевказаного закону суддя який не досяг пенсійного віку, отримує щомісячне довічне утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на отримання щомісячного грошового утримання чи за його вибором призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII.
У лютому 2015 року вступив в законну силу Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12 лютого 2015 року, розділ 10 якого визначав статус судді у відставці.
Згідно статей 141-142 цього Закону суддя у відставці також мав право на призначення йому пенсії на умовах передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII, або за його вибором право на отримання щомісячного довічного утримання.
Аналогічним чином визначав право судді у відставці на пенсійне забезпечення, а також права утриманців померлого судді у відставці на отримання пенсії на випадок втрати годувальника Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, яким було змінено назву статті 37 Закону України «Про державну службу» на нову назву «Пенсійне забезпечення державних службовців».
У подальшому, Закон № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон № 889-VIII) за винятком статті 37 Закону України № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону № 889 -VIII.
Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону № 889-VIII та Закону № 2453-VI державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Пункт 13 розділу 11 Закону № 889-VIII передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону № 3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.
Положення про реалізацію права судді на відставку за нормами Закону № 2453-VI передбачені і пунктом 25 частини другої розділу 12 перехідних положень Закону № 1402-VIII.
З 08 червня 2016 року у зв`язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Зокрема частиною четвертою резолютивної частини Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 31 травня 2021 року у справі № 569/10026/16-а, від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, від 25 травня 2022 року у справі № 409/2218/17.
Крім того, Верховний Суд, зокрема у постанові від 09 листопада 2018 року у справі № 236/3193/16-а наголосив на наявності права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ та вказав, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника. За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Таким чином, враховуючи передбачену Законом № 2453-VI наявність у ОСОБА_2 права на отримання пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII, Другий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ за її вибором.
Отже, суд приходить до висновку, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2025 по справі № 520/6259/25 встановлено право позивача на призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
При цьому, суд зазначає, що розглядаючи заяву позивачки повторно відповідач не врахував вказані обставини, в зв`язку з чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 09.10.2025, яким повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 , є необґрунтованим, що в свою чергу дає підстави для його скасування. 
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів і згідно усталеної судової практики слідує, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
«Ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній нормі Конвенції (постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі № 826/14016/16 СМ, від 11.02.2019р. у справі № 2а-204/12).
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області № 963380132665 від 09.10.2025, яким повторно відмовлено ОСОБА_1 у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та зобов`язання Головного управління пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2025 та за результатами її розгляду перевести з 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII.
Щодо решти позовних вимог, суд вважає їх передчасними, спрямованими на майбутнє, отже такими, що задоволенню не підлягають, оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, наразі спір з приводу вказаних обставин відсутній, оскільки пенсія позивачу по втраті годувальника не призначалась, відтак обчислення її розміру позивачці не проводилось.
Частинами 1, 2 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
В ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірності свого рішення, що оскаржується. Доводи відповідача спростовуються вище зазначеним.
Підсумовуючи вищенаведене у сукупності, виходячи із заявлених предмета та підстав позову, оцінивши докази у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 КАС України, суд -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, буд.10, м. Хмельницький, 29005, код ЄДРПОУ21318350) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області № 963380132665 від 09.10.2025, яким повторно відмовлено ОСОБА_1 у переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.02.2025 та за результатами її розгляду перевести з 22 листопада 2024 року ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, буд.10, м. Хмельницький, 29005, код ЄДРПОУ21318350) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя   Рубан В.В.