РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

22 червня 2026 року	Справа №160/26767/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Конєвої С.О. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
18.09.2025р. (згідно відомостей Нова Пошта) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі довідки військовослужбовцю ОСОБА_1 про отримання травми за місцем служби ( довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) 21 червня 2022 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати довідку про те, що травма військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_1 21 червня 2022 року виникла при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (поранення, контузії, каліцтва) відповідно до форми затвердженої наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» від 14.08.2008р. №402 в Додатку №5.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_2 під час якої згідно наказу №146 від 14.06.2022р. був відряджений до військової частини НОМЕР_1 для надання допомоги щодо виконання бойових завдань, що підтверджено довідкою за формою №5 військової частини НОМЕР_2 від 23.02.2023 за №384. 21 червня 2022 року при виконанні обов`язків військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , під час обстрілу російських окупаційних військ, він отримав забій правої ноги, що підтверджується первинною медичною карткою. На запит адвоката, листом від 01.08.2022 за вих. №13415 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що довідку про обставини травмування (поранення, контузії, каліцтва) 21 червня 2022 року, за формою згідно додатку 5 до Наказу №402, неможливо надати через відсутність підстав. Позивач у позові зазначив, що з форми зразка Довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у Додатку №5 до Наказу №402 вбачається, що підставою для складання довідки є наказ командира військової частини НОМЕР_2 МО України, а згідно п.1.5, п.2.5 Інструкції №36 від 06.02.2021р. командиром військової частини, у якій мало місце отримання травмування військовослужбовця, має бути проведене відповідне розслідування, у разі настання нещасного випадку, за результатами такого розслідування командир військової частини видає наказ. Відтак, позивач вважає, що за наведеною процедурою саме командиром в/ч НОМЕР_1 , до якої його було відряджено, мало бути проведене розслідування за фактом настання нещасного випадку 21.06.2022р. (отримання ним травми) та мав бути складений акт на підставі якого видається наказ та довідка про обставини одержання травми (поранення, контузії, каліцтва), проте, командуванням військової частини НОМЕР_1 на день отримання ним травми (поранення, контузії, каліцтва) акт не складався, відповідний наказ не видавався. На переконання позивача, виданню військовослужбовцю довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) передує процедура, визначена вказаною Інструкцією №36, та її оформлення належить до виключної компетенції спеціально уповноваженого на те органу, відповідно до висновків, зазначених в акті комісією з розслідування нещасного випадку, тому він вважає, що оскільки його проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 підтверджено доказами, доданими до позовної заяви, то його вимога про зобов`язання відповідача надати йому довідку форми 5 про отримання травми за місцем служби (довідки про обставини (поранення, контузії, каліцтва)) 21 червня 2022 року при проходженні ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 підлягає задоволенню.
Ухвалою суду від 01.12.2025р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 31.12.2025р. у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази відсутності бездіяльності відповідача у даних правовідносинах та докази дотримання процедури проведення службового розслідування за фактом отримання позивачем травми 21.06.2022р. із діагнозом «забій правої ноги», «забій хребта» згідно копії первинної медичної карти позивача, виданої Стабпунктом 93 ОМБр, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Зазначена вище ухвала суду та адміністративний позов з додатками був отриманий відповідачем у його електронному кабінеті 19.09.2025р. (адміністративний позов з додатками), 03.12.2025р. (ухвала суду), що є належним повідомленням відповідача про час та місце судового розгляду даної справи у відповідності до вимог ст.ст.18, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується довідками про доставку електронних листів, наявних у справі.
10.12.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що із самої довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтво) відповідно до форми, затвердженої Наказом МОУ від 14.08.2008 №402 (Додаток 5) видно, що вона складається на підставі наказу командира військової частини та затверджується підписом командира військової частини. Наказ командира військової частини про травмування (поранення, контузію, каліцтво) військовослужбовця видається на підставі рапорту командира підрозділу, записів в журналі бойових дій, бойового донесення, картки передового району та записів у первинній медичній картці (форми №100). У разі, якщо травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Також відповідач стверджує, що виданню довідки про обставини травмування повинні передувати як сама подія отримання поранення//травмування, так і факт належної документальної фіксації даної події. Тобто, у випадку отримання травмування/поранення військовослужбовець по можливості має доповісти безпосередньому командиру, який в свою чергу інформує про подію відповідний командний пункт де зазначена подія заноситься до журналу ведення бойових дій. Після цього спрямовується доповідь про подію до штабу командира військової частини, який своїм наказом фіксує подію поранення/травмування у відповідному наказі. Випадок про який позивач зазначив у своїй позовній заяві, його поранення/травмування не було зафіксоване в журналі бойових дій, рапорт командира підрозділу не подавався, відповідна доповідь не подавалась, тому у командування відсутні підстави для видання такого наказу, у зв`язку із чим представник відповідача вважає, що факт отримання позивачем бойового травмування є недоведеним. Окрім того, представник відповідача також зазначив, що сам позивач (достеменно знаючи алгоритм дій, які передують виданню довідки про обставини травми, оскільки 04.09.2023р. звертався із рапортом про отримання травми, що мало місце 17.06.2022р.) упродовж 2022-2025 років щодо випадку травмування 21.06.2022р. із рапортом до військової частини НОМЕР_1 не звертався. За викладених обставин, відповідач вважає, що оскільки подія травмування (поранення, контузії, каліцтва) позивача не зафіксована належним чином, а тому не доведена, то у відповідача відсутні підстави для видачі відповідної довідки, у зв`язку із чим просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 22.06.2026р. у зв`язку з перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці, великим навантаженням справ та, як наслідок, об`єктивну неможливість здійснення адміністративного судочинства та прийняття судових рішень у даний період, на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України строк розгляду цієї справи було продовжено до 22.06.2026р.
Враховуючи викладене, рішення у даній справі приймається судом 22.06.2026р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті заяви.
Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.
Позивач у справі – ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 з 10.06.2022 по 18.07.2022р., з 26.07.2022 по 01.10.2022 року, що підтверджується змістом копії Довідки в/ч НОМЕР_2 від 23.02.2023р. №384, наявної у справі.
Як вбачається зі змісту копії Витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 14.06.2022 №146 позивача було відряджено до військової частини НОМЕР_1 для надання допомоги щодо виконання бойових завдань до окремого розпорядження з 14 червня 2022 року.
Позивач прибув до військової частини НОМЕР_2 із відрядження та приступив до виконання службових обов`язків 18 липня 2022 року, про що свідчить зміст копії Витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 18.07.2022 №180.
Відповідно, із наведених встановлених обставин слідує, що позивач виконував обов`язки військової служби, перебуваючи у відрядженні у військовій частині НОМЕР_1 у період з 14.06.2022 по 17.07.2022р., що не заперечувалося відповідачем у відзиві на позов.
Так, зі змісту копії Первинної медичної картки, форми 100, виданої Стабпунктом 93 ОМБр, встановлено, що 21.06.2022 року о 20:00 год. військовослужбовцем ОСОБА_1 отримано травму, а саме: «Забій правої ноги», «Забій хребта» стан – легкий, середній.
З рапортом про надання довідки про обставини травми, отриманої 21.06.2022, до Військової частини НОМЕР_1 позивач не звертався (матеріали справи таких доказів не містять).
В той же час, у відповідь на запит представника позивача від 28.07.2025р. за вх. №6889 щодо надання довідки за формою згідно з додатком 5 до Наказу №402 про обставини травмування (поранення, контузії, каліцтва), отриманого ОСОБА_1 21.06.2022 року, Військова частина НОМЕР_1 листом від 01.08.2025р. за №13415 повідомила про те, що доповідь по факту травмування позивача не подавалась, службове розслідування щодо факту травмування позивача 21.06.2022р. не проводилось саме за цю дату, тому надання відповідної довідки, за встановленою формою, неможливе через відсутність підстав.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не видачі йому довідки про отримання травми (довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)) 21 червня 2022 року, з метою захисту свого порушеного права, звернувся з даним позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача частково, виходячи з наступного.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (в редакції на час виникнення правовідносин) (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Особливості розслідування нещасних випадків, що сталися в районах бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил визначено розділом V Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 року № 332, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2021 року за №1667/37289 (далі – Інструкції №332).
Зазначена Інструкція №332 набрала чинності з 06.01.2022 року.
А відтак, її приписи підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які мали місце 21.06.2022 року (отримання позивачем травми).
В той же час, Інструкція про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 6 лютого 2001 року №36 (на яку позивач посилається у позові) втратила чинність 06.01.2022р., відтак, до правовідносин у даній справі, які мали місце 21.06.2022р., її приписи застосуванню не підлягають. 
Так, пунктом 3 розділу І Інструкції № 332 передбачено, що ця Інструкція поширюється на військові частини та військовослужбовців, крім військовослужбовців, які отримали гостре професійне захворювання (отруєння), поранення, контузію, травму, каліцтво, зникли, померли або загинули внаслідок бойових уражень або дій з боку противника в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил.
Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців внаслідок бойових уражень або дій з боку противника є бойовими людськими втратами і обліку як нещасні випадки не підлягають.
Випадки гострого професійного захворювання (отруєння), поранення, контузії, травми, каліцтва, зникнення, смерті або загибелі військовослужбовців, що сталися в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил, але не пов`язані з бойовими ураженнями або діями з боку противника, розслідуються згідно з вимогами цієї Інструкції.
Пунктами 1-5 розділу V Інструкції №332 визначено, що у разі настання нещасних випадків, зазначених у пункті 1 розділу II та пункті 1 розділу III цієї Інструкції, що сталися в районі ведення бойових дій або проведення операції Об`єднаних сил, свідок або військовослужбовець, який виявив нещасний випадок, повинен негайно надати потерпілому військовослужбовцю домедичну допомогу, а за можливості - екстрену медичну допомогу і за потреби вжити всіх можливих заходів щодо евакуації потерпілого військовослужбовця до військового або найближчого закладу охорони здоров`я та повідомити найближчого за місцезнаходженням старшого командира (начальника), у безпосередньому або в прямому підпорядкуванні якого на час настання нещасного випадку перебував потерпілий військовослужбовець.
Командир (начальник), який отримав повідомлення про нещасний випадок, першочергово зобов`язаний:
- негайно після прибуття на місце нещасного випадку організувати надання потерпілому військовослужбовцю домедичної допомоги, а за можливості - невідкладної (екстреної) медичної допомоги та за потреби - його евакуацію до закладу охорони здоров`я у разі, якщо ці заходи не були здійснені свідком нещасного випадку або військовослужбовцем, який його виявив;
- оглянути та обстежити місце нещасного випадку, за наявності необхідних засобів здійснити його фото- або відео фіксацію;
- опитати прямих та опосередкованих свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб, отримати від них письмові пояснення;
- скласти ескіз або схему місця, де стався нещасний випадок;
- отримати за можливості письмові пояснення військовослужбовців, витяги з наказів або їх копії та інші документи, що підтверджують виконання потерпілим військовослужбовцем під час настання нещасного випадку обов`язків військової служби.
Командир (начальник), який отримав повідомлення про нещасний випадок, після вжиття ним першочергових заходів, зазначених у пункті 2 цього розділу, складає, особисто підписує рапорт та за можливості негайно надсилає (надає) його разом з зібраними ним безпосередньо на місці нещасного випадку матеріалами (пояснення, ескізи, схеми та інші документи) командиру військової частини, у складі якої на дату настання нещасного випадку проходив службу потерпілий військовослужбовець.
У рапорті зазначаються: дата і час настання нещасного випадку; стислий опис та характеристика місця нещасного випадку; відомості про потерпілого військовослужбовця: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), число, місяць та рік народження; стислий опис обставин та ймовірних причин нещасного випадку; вид, характер та локалізація травми або поранення, що отримав потерпілий від нещасного випадку військовослужбовець; відомості про свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; інформація про обсяг домедичної допомоги або невідкладної (екстреної) медичної допомоги, наданої безпосередньо на місці нещасного випадку; заклад охорони здоров`я, у який евакуйовано потерпілого військовослужбовця; час та дата складення рапорту, посада, військове звання, підпис, власне ім`я прізвище командира (начальника), який склав рапорт.
Командир військової частини після отримання рапорту зобов`язаний організувати проведення розслідування та його документальне оформлення згідно з вимогами цієї Інструкції.
Комісія з розслідування після розгляду та вивчення інформації, що міститься в первинному рапорті та наданих разом з ним документах, оформлює акт за формою НВ-2 та у разі, якщо випадок за висновком комісії визнано таким, що пов`язаний з виконанням обов`язків військової служби, складає акт за формою НВ-3.
Аналіз вищевикладених положень Інструкції № 332 дає суду підстави для висновку, що у разі виникнення нещасного випадку, а саме: обмеженої в часі події або раптового впливу на військовослужбовця небезпечного фактора чи середовища за наявності ознак того, що випадок стався під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби, унаслідок чого зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема, від одержання ним поранення/травми, розслідування проводиться за процедурою, визначеною саме безпосередньо розділами ІІ та V Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 27.10.2021 року № 332.
Пунктом 18 розділу ІІ Інструкції № 332 передбачено, що за результатами розслідування командир військової частини протягом двох робочих днів після затвердження актів за формами НВ-2 та НВ-3 видає наказ, в якому зазначаються: дата, місце та обставини, за яких стався нещасний випадок; військове звання, прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) та дата народження потерпілого військовослужбовця; вид, характер і локалізація поранення, травми, контузії, каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я; коли стався нещасний випадок (під час виконання обов`язків військової служби чи ні); перебував чи ні потерпілий військовослужбовець в стані алкогольного сп`яніння або під впливом наркотичних чи токсичних або отруйних речовин; порушення нормативно-правових актів, що спричинили нещасний випадок або були супутніми факторами його настання, посадові особи, які допустили ці порушення; заходи з попередження подібних нещасних випадків у майбутньому.
На підставі наказу командира військової частини складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) у двох примірниках за формою наведеною у додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - Положення про військово-лікарську експертизу).
Отже, аналіз наведених законодавчих приписів свідчить, що отримання травми військовослужбовцем під час проходження військової служби є підставою для проведення у встановленому порядку розслідування, за наслідками якого складається довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яка надалі враховується ВЛК під час прийняття постанови про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.
У випадку отримання травми безпосередньо в районі проведення бойових дій, достатньою є обізнаність безпосереднього командира про цю травму, який в подальшому ініціює проведення розслідування шляхом подачі відповідного рапорту командиру військової частини у складі якої на дату настання нещасного випадку проходив службу потерпілий військовослужбовець.
Своєю чергою, командир військової частини організовує проведення розслідування нещасного випадку, який трапився з військовослужбовцем.
Повертаючись до обставин цієї справи, як було встановлено судом вище, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 у період з 10.06.2022 по 18.07.2022р., з 26.07.2022 по 01.10.2022 року, що підтверджується змістом копії Довідки в/ч НОМЕР_2 від 23.02.2023р. №384, наявної у справі.
З 14.06.2022 року позивач був відряджений до військової частини НОМЕР_1 для надання допомоги щодо виконання бойових завдань, про що свідчить копія Витягу із наказу від 14.06.2022р. №146.
Відрядження позивача у військовій частині НОМЕР_1 тривало з 14.06.2022 по 17.07.2022 включно, що підтверджується і копією Витягу із наказу від 18.07.2022р. №180 про прибуття до в/ч НОМЕР_2 та вказані обставини у відзиві на позов відповідачем не заперечувалися.
Зі змісту копії Первинної медичної картки за формою 100 встановлено, що 21.06.2022 року о 20:00 год. ОСОБА_1 (позивач у справі) поранений: 21.06.2022 року, Лікар: Коркодин, Діагноз: «Забій правої ноги», «Забій хребта», Стан: лег. сер. 
Копія згаданої Первинної медичної картки за формою 100 щодо отриманої позивачем травми 21.06.2022р. о 20:00 год. була засвідчена посадовою особою відповідача – в/ч НОМЕР_1 та скріплена гербовою печаткою військової частини НОМЕР_1 .
Також і зі змісту фотокопії листа в/ч НОМЕР_1 від 17.09.2024р. №19794 встановлено, що відповідачем у даній справі на запит командира в/ч НОМЕР_3 була надіслана копія первинної медичної картки від 21.06.2022, оформленої під час проведення медичного огляду військовослужбовця ОСОБА_1 в стабілізаційному пункті від медичної роти військової частини НОМЕР_1 .
Вказаний лист від 17.09.2024р. №19794 було підписано ТВО командира військової частини НОМЕР_1 , полковником ОСОБА_2 .
Відповідно, із наведених встановлених обставин, слід зробити висновок, що посадовим особам відповідача, зокрема, безпосередньо, ТВО командиру в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , було відомо про обставини отримання позивачем травми 21.06.2022р. о 20:00 год.
Разом з тим, доказів проведення розслідування нещасного випадку - отриманої позивачем травми – «забій правої ноги», «забій хребта» згідно відомостей, які містяться у вищенаведеній Первинній медичній картці за формою 100, виданій Стабпунктом НОМЕР_4 ОМБр в/ч НОМЕР_1 , яка мала місце 21.06.2022 року о 20:00 годині, за процедурою, встановленою Інструкцією №332, відповідач не надав.
Суд вважає необґрунтованим та безпідставним твердження представника відповідача, викладене у відзиві на позов, з приводу того, що позивач із відповідним рапортом про його травмування, яке мало місце саме 21.06.2022р. до командування військової частини не звертався протягом 2022-2025 року, оскільки зазначене не відповідає дійсності, з огляду на те, що на звернення представника позивача, подане в інтересах позивача від 28.07.2025р. за вх. №6889, представнику позивача у видачі такої довідки було відмовлено, про що свідчить зміст копії листа в/ч НОМЕР_1 від 01.08.2025р. №13415.
Відтак, аргументи відповідача про те, що позивач до відповідача з даного питання не звертався є неспроможними та спростованими змістом наведеної відповіді в/ч НОМЕР_1 .
З цього твердження, суд приходить до висновку що, відповідач знав про отримання позивачем наведеної травми, яка мала місце 21.06.2022 року о 20:00 год. згідно первинної медичної картки за формою 100, оформленою Стабпунктом НОМЕР_4 ОМБр в/ч НОМЕР_1 , однак не вжив належних заходів щодо проведення розслідування нещасного випадку, що вказує на допущену саме з боку відповідача бездіяльність.
За викладених обставин та враховуючи те, що видачі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, встановленою додатком 5 до Наказу №402 має передувати процедура проведення розслідування нещасного випадку (отриманої позивачем травми 21.06.2022 о 20:00 год. оформленої первинною медичною карткою за формою 100), встановлена Інструкцією №332, ці повноваження віднесені до дискреційних повноважень відповідача та його посадових осіб і суд не може їх підміняти, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах слід вийти за межі позовних вимог та з урахуванням наданих суду повноважень, визначених у ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, визнати бездіяльність відповідача щодо не призначення та не проведення розслідування за фактом отримання позивачем травми, яка мала місце 21.06.2022р. о 20:00 год. (згідно інформації, яка відображена у первинній медичній картці, виданої Стабпунктом 93 ОМБр за формою 100) за процедурою, встановленою Інструкцією №332 – протиправною.
У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим, у ході судового розгляду справи правомірність бездіяльності відповідача щодо не призначення та не проведення розслідування за фактом отримання позивачем травми, яка мала місце 21.06.2022р. о 20:00 год. (згідно інформації, яка відображена у первинній медичній картці, виданої Стабпунктом 93 ОМБр за формою 100) за процедурою, встановленою Інструкцією №332, з урахуванням встановлених вище судом обставин та аналізу приписів чинної процедури проведення розслідування, передбаченої Інструкцією №332, належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем не доведена.
Є безпідставними та необґрунтованими і аргументи представника відповідача стосовно того, що сам позивач не звертався з рапортом щодо випадку його травмування 21.06.2022р. упродовж 2022-2025р., оскільки зазначені аргументи спростовуються відповіддю в/ч НОМЕР_1 , викладеній у його листі від 01.08.2025р. №13415, де відповідач відмовив представнику позивача у видачі довідки з формою згідно з додатком 5 до Наказу №402.
Також судом критично надається і правова оцінка твердженням представника відповідача з приводу того, що у разі, якщо травма спричинена діями противника, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться, з огляду на те, що, по-перше, представником відповідача у цій частині жодного нормативно-правового акту, який регулює відповідну описану ним процедуру, не наведено всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.162 КАС України; по-друге, представник відповідача посилається у відзиві на позов на норми Наказу від 14.08.2008р. №402 у редакції, чинній з 25.08.2023р., тобто, ці приписи не мають зворотної дії в часі та не можуть бути застосовані до правовідносин у даній справі в силу ст.58 Конституції України, оскільки спірні правовідносини мали місце 21.06.2022р.
Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, доводи представника відповідача з приводу того, що подія отримання позивачем травми 21.06.2022р. о 20:00 год. згідно первинної медичної картки за формою 100, виданої Стабпунктом 93 ОМБр, не зафіксована та не задокументована належним чином, тому відсутні підстави для видачі відповідної довідки про обставини травми згідно з додатком 5 до Наказу №402, оскільки повноваження щодо оформлення належним чином подій отримання військовослужбовцями травм, поранень, каліцтв, а також смерті під час ведення бойових дій покладені виключно на посадових осіб військових частин та їх командування.
У цьому контексті суд наголошує на тому, що у відповідності до п.70,71 рішення Європейського суду з прав людини «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, яке набрало статуту остаточного 20.01.2012р., Суд вказав на те, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Отже, за викладених обставин, суд вважає, що у разі отримання військовослужбовцем поранення/травми під час виконання обов`язків військової служби, у даному випадку травми, отриманої позивачем 21.06.2022 (згідно відомостей, які містяться у первинній медичній картці за формою 100, оформленою Стабпунктом 93 ОМБр в/ч НОМЕР_1 ), відповідач мав обов`язок призначити та провести розслідування згаданого нещасного випадку з дотриматися власної процедури, встановленої Інструкцією №332, що ним було проігноровано.
Також суд зазначає, що неналежне документування вказаного нещасного випадку (травми, отриманої позивачем 21.06.2022), тобто, неналежне виконання обов`язків посадовими особами в/ч НОМЕР_1 щодо документування отриманої травми військовослужбовцем не може свідчити про недоведеність отриманої позивачем травми 21.06.2022 за наявності відомостей, які містяться у Первинній медичній картці форми 100, які представником відповідача у відзиві на позов жодними іншими будь-якими доказами не спростовані.
При цьому, суд звертає увагу на те, що за правилами ч.2 ст.77 КАС України, саме на відповідача покладено обов`язок довести належними, достатніми та допустимими доказами відсутність бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах.
Проте, за умови наявності оформленої Первинної медичної картки за формою 100, виданої Стабпунктом НОМЕР_4 ОМБр про отримання позивачем травми 21.06.2022 о 20:00 год., про наявність якої достеменно було відомо ТВО командиру в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 , відмову позивачеві у отриманні відповідної довідки за листом відповідача від 01.08.2025р., правомірність бездіяльності відповідача щодо не призначення та не проведення за цією подією розслідування причин отримання позивачем даної травми, представником відповідача жодними іншими будь-якими доказами не спростована та не доведена.
Також і доказів, які б свідчили про підробку вказаної Первинної медичної картки за формою 100, виданої Стабпунктом НОМЕР_4 ОМБр в/ч НОМЕР_1 , копія якої підписана ТВО командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 та скріплена гербовою печаткою в/ч НОМЕР_1 , відповідачем суду не надано.
Представник відповідача, складаючи відзив на позов, жодних норм права, які регулюють описану ним процедуру щодо не проведення розслідування не навів, а також доказів на підтвердження викладених у ньому обставин до відзиву на позов взагалі не додав всупереч вимогам п.5 ч.2 ст.162 КАС України.
Інші доводи та аргументи представника відповідача вивчені судом, проте не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не призначення та не проведення розслідування за фактом отримання позивачем травми, яка мала місце 21.06.2022р. о 20:00 год. (згідно інформації, яка відображена у первинній медичній картці, виданої Стабпунктом 93 ОМБр за формою 100) за процедурою, встановленою Інструкцією №332, суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Отже, судом встановлено, що, вищенаведеною бездіяльністю щодо не призначення та не проведення розслідування за фактом отримання позивачем травми, яка мала місце 21.06.2022р. о 20:00 год. (згідно інформації, яка відображена у первинній медичній картці, виданої Стабпунктом 93 ОМБр за формою 100) за процедурою, встановленою Інструкцією №332, відповідач порушив права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.
За викладених обставин та враховуючи те, що судом при розгляді даної справи було встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо не призначення та не проведення розслідування за фактом отримання позивачем травми, яка мала місце 21.06.2022р. о 20:00 год. (згідно інформації, яка відображена у первинній медичній картці, виданої Стабпунктом 93 ОМБр за формою 100) за процедурою, встановленою Інструкцією №332, суд приходить до висновки, що ефективним способом захисту порушеного права позивача з даному контексті, з виходом за межі позовних вимог і у цій частині позову, виходячи з повноважень суду, передбачених ч.2 ст.9 КАС України, буде зобов`язання відповідача призначити та провести розслідування нещасного випадку за фактом отримання позивачем травми, яка мали місце 21.06.2022 о 20:00 год. за процедурою, встановленою Інструкцією №332 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому судовому рішенні, з огляду на наступне.
А за приписами ч.2 ст.9 згаданого Кодексу, передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховує положення «Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень», прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, щодо того, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі повноважень суду, визначених законодавцем.
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах Закону, зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підміняти рішення суб`єкта владних повноважень.
Згідно до вимог ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
За приписами абз. 2 ч.4 згаданої статті, також визначено, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Враховуючи наведене та те, що судом встановлено, що розслідування нещасного випадку за фактом отримання позивачем травми 21.06.2022, оформленої Первинною медичною карткою за формою 100, Стабпунктом 93 ОМБр в/ч НОМЕР_1 , відповідачем не призначалось та не проводилось за процедурою, встановленою Інструкцією №332, що не заперечувалось представником відповідача у відзиві на позов, відповідно, у матеріалах справи і відсутні докази, які підтверджують причини виникнення/отримання травми 21.06.2022, невідомо за яких умов, обставин та ким позивачу заподіяно таку травму, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати відповідача призначити та провести відповідне розслідування за фактом отриманої травми позивачем 21.06.2022 у ході якої встановити вищенаведені обставини та причини її отримання /заподіяння позивачу, за результатами такого розслідування скласти відповідні розпорядчі документи, які передбачені Інструкцією №332.
З огляду на встановлені в ході судового розгляду спору обставини, суд констатує, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача призначити та провести розслідування за фактом отримання позивачем травми 21.06.2022, оформленої первинною медичною карткою за формою 100, Стабпунктом 93 ОМБр в/ч НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду викладених у судовому рішенні.
Що стосується позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача надати довідку про те, що травма військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_1 21 червня 2022 року виникла при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони України, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації (поранення, контузії, каліцтва) відповідно до форми затвердженої наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» від 14.08.2008р. №402 в Додатку №5, то у цій частині позову позивачеві слід відмовити, з огляду на їх передчасність, оскільки повноваження щодо проведення розслідування та встановлення усіх обставин отримання травми належать командуванню військової частини. Суд не може перебирати на себе повноваження та поза встановленою процедурою проводити власне розслідування, чи встановлювати причинний зв`язок травми, замість комісії ВЛК, натомість, суд лише перевіряє правомірність дій чи допущеної бездіяльності суб`єкта владних повноважень у правовідносинах, що виникли.
В матеріалах справи відсутній відповідний акт проведення розслідування, тому вимоги позивача про спонукання відповідача (без проведення відповідного розслідування за фактом отримання ним травми 21.02.2022, без висновку комісії ВЛК про причинний зв`язок спірної травми) видати довідку про отримання ним травми за формою, затвердженою Наказом №402 в Додатку №5, є передчасними.
За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача частково.
Аналогічне правозастосування наведене і у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025р. у справі №580/7907/24 та від 07.07.2025р. у справі №580/11228/24.
Щодо питання розподілу судового збору у даній справі відповідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, то враховуючи те, що позов стосується прав та інтересів позивача як військовослужбовця з приводу його соціального захисту (отримання довідки про обставини отримання травми), як учасник бойових дій згідно до копії посвідчення серії НОМЕР_5 від 20.12.2023р., позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тобто, жодних витрат по сплаті судового збору позивачем не було понесено, у зв`язку із чим судові витрати у даній справі розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення та не проведення розслідування за фактом отримання ОСОБА_1 травми, яка мала місце 21.06.2022р. о 20:00 год. (згідно інформації, яка відображена у первинній медичній картці, виданої Стабпунктом 93 ОМБр за формою 100) за процедурою, встановленою Інструкцією №332 – протиправною.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) призначити та провести розслідування нещасного випадку за фактом отримання травми, яка мала місце 21.06.2022р. о 20:00 год. (згідно інформації, яка відображена у первинній медичній картці, виданої Стабпунктом 93 ОМБр за формою 100) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) за процедурою, встановленою Інструкцією №332, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому судовому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва