ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/19854/25	
Суддя І інстанції – Маковська О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №047050026700 від 03.06.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком №2;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 09.11.1989 по 24.05.1995, 01.08.1995 по 17.09.2018 у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат»;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до п. б) ст. 13 Закону № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», в редакції рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, за його заявою від 05.04.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, так як останній має необхідну кількість пільгового стажу роботи за Списком № 2, страхового стажу та досяг необхідного пенсійного віку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №047050026700 від 03.06.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 09.11.1989 по 24.05.1995, 01.08.1995 по 17.09.2018 та призначити пенсію відповідно до заяви від 05.04.2024 та згідно з п. б) ст. 13 Закону № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», в редакції рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Вказує на правомірність рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. При цьому, скаржник зазначає, що відмовляючи у призначенні позивачу пенсії керувалось Законом №1058, який є чинним і регулює спірні правовідносини. 
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач 05.04.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 12.01.2024 №047050026700 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.
Не погодившись з даним рішенням, позивач оскаржив його в судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 у справі №160/16625/24, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.05.2025, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №047050026700 від 12.04.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 05.04.2024 та вирішити питання щодо зарахування періоду роботи з 09.06.1995 по 10.07.1995 до страхового стажу, з урахуванням висновків суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На виконання рішення суду у справі №160/16625/24, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області розглянуто повторно заяву позивача від 05.04.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідної кількості стажу роботи на пільгових умовах.
В рішенні вказано, що вік заявника на дату звернення становить 55 років 3 дні. Страховий стаж становить 37 років 2 місяці 13 днів. Стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2 становить 4 роки 5 місяців 16 днів, з урахуванням Списку №1, в загальному – 5 років 2 дні.
До стажу роботи на пільгових умовах за Списком №2 не враховано, зокрема, спірні періоди роботи, згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , з 09.11.1989 по 24.05.1995, з 01.08.1995 по 17.09.2018 у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», оскільки не надано уточнюючої довідки та матеріали атестації робочих місць.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, зокрема, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ загальний стаж роботи для чоловіків, з 25 років до 30 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині розміру загального стажу роботи для визначенная права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий стаж у 25 років, тоді як другий - у 30 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.11.2021 року прийнятій у справі №360/3611/20 зробила висновок про те, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, за наявності у позивача необхідного віку – 55 років та пільгового стажу 12 років 6 місяців, він має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" при наявності загального страхового стажу у 25 років.
Разом з тим, з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №047050026700 від 03.06.2025 вбачається, що пенсійним органом визначено пільговий стаж позивача за Списком №1 – 6 місяців 16 днів, а за Списком №2 – 4 роки 5 місяців 16 днів, що в загальному становить 5 років 2 днів. При цьому, до пільгового стажу не було зараховано періоди роботи з 09.11.1989 по 24.05.1995, з 01.08.1995 по 17.09.2018 у ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», оскільки не надано уточнюючі довідки (додаток 5) та матеріали атестації робочих місць (п.20 Порядку №637, п.10 Порядку застосування Списків №1 і №2, підпункт 5 пункту 2.1 Порядку №22-1).
Спірним в межах даної справи є питання правомірності відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду роботи з 09.11.1989 по 24.05.1995, з 01.08.1995 по 17.09.2018.
З цього приводу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 встановлено, що позивач:
- у період з 09.11.1989 по 24.05.1995 працював на посаді слюсаря-ремонтника по ремонту металургійного обладнання в Дніпропетровському металургійному комбінаті ім. Ф.Е. Дзержинського;
- З 01.08.1995 по 17.09.2018 працював на посаді слюсаря-ремонтника по ремонту металургійного обладнання, майстра слюсарної ділянки, майстра по ремонту обладнання в Дніпропетровському металургійному комбінаті ім. Ф.Е. Дзержинського (ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат»)
Трудова книжка містить записи про перейменування ДМК ім. Дзержинського у вказаний період і про атестацію робочого місця згідно постанови №992 від 29.12.2006, №436 від 14.08.2012, №662 від 26.12.2012, №87 від 28.02.2014, №27 від 26.12.2017.
Також, позивачем були надані докази проведення на підприємстві атестації робочих місць у 1994 року (постанова №813 від 20.10.1994 року).
В свою чергу, посади, на яких працював позивача, передбачені Списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженими постановами Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 р. № 1173, Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991, Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року та № 36 від 16 січня 2003 року.
Крім того, згідно довідки Форми ОК-5, частина періоду роботи позивача з 01.01.1999 року по 17.09.2018 обліковуються за кодом підстави для обліку спецстажу ЗПЗ013Б1.
Згідно з Довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, код підстави ЗП3013Б1 з 05 листопада 1991 року проставляється працівники, які зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Зважаючи на те, що записи трудової книжки позивача містять інформацію про період роботи позивача з 09.11.1989 по 24.05.1995, з 01.08.1995 по 17.09.2018, посади які позивач обіймав у вказаний період передбачені Списком №2 затвердженими постановами постановами Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 р. № 1173, Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991, Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року та № 36 від 16 січня 2003 року, наявність доказів проведення атестації робочих місць, які займав позивач, а також беручи до увагу, що частина спірних періодів з 01.01.1999 по 17.09.2018 обліковується за кодом ЗП3013Б1, тобто як робота за Списком №2 суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності не зарахування відповідачем цього періоду до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за Списком № 2.
Викладене свідчить про протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №047050026700 від 03.06.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком №2 та необхідність його скасування.
В свою чергу, зважаючи на те, що позивач, з урахуванням спірних періодів має необхідний пільговий і загальний стаж роботи, досяг необхідного віку, передбаченого для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до заяви від 05.04.2024 та згідно з п. б) ст. 13 Закону № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», в редакції рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
В повному обсязі постанова складена 12 травня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя А.О. Коршун 

суддя С.В. Сафронова