ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/662/26 Справа № 205/6179/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федотова В. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Макарова М.О., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16 червня 2025 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко Ольга Олегівна, про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності, –

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2024 року  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко Ольга Олегівна, про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності.

В подальшому 05 грудня 2024 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, в якій виключила з числі відповідачів – ОСОБА_6 , посилаючись на те, що у даній справі відсутні будь які вимоги до ОСОБА_6 , а при складанні позовної заяви її помилково було залучено стороною у справі.

Позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивачка обґрунтовувала тим, що на виконання рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 серпня 2016 року у справі № 205/4528/16-ц ДП «Сетам» були проведені 23 березня 2017 року електронні торги з реалізації нерухомого майна – 1/2 частини торгівельного павільйону, загальна площею 65,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота 204043.

23 березня 2017 року був складений протокол проведення електронних торгів № 244948, сформований організатором торгів ДП «Сетам».

24 квітня 2017 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Петровим О.В. був складений акт про проведені електронні торги нерухомого майна, який був затверджений начальником Новокодацького ВДВС міста Дніпра.

Позивачка вказувала, що свої зобов`язання щодо сплати за спірний об`єкт виконала в повному обсязі, а тому вважала, що у неї виникло право власності на зазначений об`єкт нерухомості на підставі акту та протоколу торгів.

25 квітня 2017 року ОСОБА_6 , як власник приміщення, звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до Новокодацького ВДВС міста Дніпра, ДП «Сетам», ОСОБА_1 , третя особа – ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання проведених 23 березня 2017 року електронних торгів та протоколу проведення електронних торгів недійсними, визнання незаконним та скасування акту.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 грудня 2020 року у цивільній справі № 205/2535/17 було відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду 15 вересня 2021 року рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 грудня 2020 року було скасовано та задоволено позов ОСОБА_6 . Визнано недійсними проведені ДП «Сетам» 23 березня 2017 року на виконання рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 серпня 2016 року у справі № 205/4528/16-ц електронні торги з реалізації нерухомого майна – 1/2 частини торгівельного павільйону, загальною площею 65,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота 204043. Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів № 244948 від 23 березня 2017 року, сформований організатором торгів ДП «Сетам». Визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Петрова О.В. від 24 квітня 2017 року про проведені електронні торги нерухомого майна реєстраційний номер лота 204043.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції позивачка звернулась до Верховного суду із касаційною скаргою. Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року касаційні скарги АТ КБ «ПриватБанк», Другого Правобережного ВДВС м. Дніпра, представника позивачки – адвоката Безрукової С.О. задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 грудня 2020 року залишено без змін.

У квітні 2023 року ОСОБА_6 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, в якій просила скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_6 було відмовлено.

У березні 2024 року представник позивачки звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В. із заявою про видачу свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів на ім`я ОСОБА_1 , а саме на 1/2 частини торгівельного павільйону, загальною площею 65,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, постановою приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28 березня 2024 року відмовлено у видачі свідоцтва про право власності. В обґрунтування відмови нотаріус посилався на те, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою 28 березня 2024 року було виявлено, що власником в цілому нерухомого майна загальною площею 65,8 кв.м – будівля торгівельного павільйону літ. А-1, поз.1-6, загальною площею 65,8 кв.м, споруди № 1-4, мостіння І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2023 року є інша особа – ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка придбала спірне майно 06 жовтня 2023 року на підставі укладеного між її законним представником (батько) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу, серія та номер: 3792, виданий 06 жовтня 2023 року, видавник: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О.О. Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 69634104 від 06 жовтня 2023 року 15:30:00, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О.О. Даний договір було укладено від двох продавців та одного покупця, а саме крім ОСОБА_4 продавцем іншої 1/2 частини нерухомого майна загальною площею 65,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_7 .

02 листопада 2019 року право власності на спірне приміщення перейшло до ОСОБА_4 від ОСОБА_5 на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу, серія та номер: 984, виданий 02 листопада 2019 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О.

11 липня 2018 року право власності на спірне приміщення перейшло до ОСОБА_5 від ОСОБА_6 на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу, серія та номер: 622, виданий 11 липня 2018 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд:

- витребувати у ОСОБА_2 частину будівлі торгівельного павільйону літ. А-1, поз.1-6, загальною площею 65,8 кв.м, споруди № 1-4, мостіння І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташована на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:08:777:0343, цільове призначення – роздрібна торгівля та комерційні послуги, площа 0,0189 га, та визнати за нею права власності на нерухоме майно;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Гусенко О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 69634104 від 06 жовтня 2023 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно – будівлю торгівельного павільйону літ. А-1, поз. 1-6, загальною площею 65,8 кв.м, споруди № 1-4, мостіння І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , про що в реєстрі зроблено запис № 52025947 від 06 жовтня 2023 року;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер 3792, укладений 06 жовтня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в частині купівлі-продажу будівлі торгівельного павільйону літ. А-1 поз.1-6 загальною площею 65,8 кв.м, споруди № 1-4, мостіння І, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 – відмовлено.

У поданій 30 липня 2025 року апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин, що мають значення для справи, не дослідив належним чином надані на підтвердження заявлених вимог докази та безпідставно відмовив у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_3  заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивачки, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 березня 2017 року ДП «Сетам» було проведено електронні торги з реалізації належного ОСОБА_6 нерухомого майна – 1/2 частини торгівельного павільйону літ.А-1, поз.1-6, загальною площею 65,8 кв.м, споруди № 1-4, мостіння I, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота 204043.

23 березня 2017 року був складений протокол проведення електронних торгів № 244948, сформований організатором торгів ДП «Сетам», переможцем яких стала позивачка ОСОБА_1 , яка сплатила за вказане нерухоме майно грошові кошти у загальному розмірі 355 000,00 грн. (т.1 а.с.20-23).

24 квітня 2017 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Петровим О.В. був складений акт про проведені електронні торги нерухомого майна, який був затверджений начальником Новокодацького ВДВС міста Дніпра (т.1 а.с.24).

25 квітня 2017 року ОСОБА_6 , як власник приміщення, звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до Новокодацького ВДВС міста Дніпра, ДП «Сетам», ОСОБА_1 , третя особа – ПАТ КБ «ПриватБанк», про визнання проведених 23 березня 2017 року електронних торгів та протоколу проведення електронних торгів недійсними, визнання незаконним та скасування акту.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 грудня 2020 року у цивільній справі № 205/2535/17 було відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т.1 а.с.10-13).

Постановою Дніпровського апеляційного суду 15 вересня 2021 року рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 грудня 2020 року було скасовано та задоволено позов ОСОБА_6 . Визнано недійсними проведені ДП «Сетам» 23 березня 2017 року на виконання рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 серпня 2016 року у справі № 205/4528/16-ц електронні торги з реалізації нерухомого майна – 1/2 частини торгівельного павільйону, загальною площею 65,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота 204043. Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів № 244948 від 23 березня 2017 року, сформований організатором торгів ДП «Сетам». Визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Петрова О.В. від 24 квітня 2017 року про проведені електронні торги нерухомого майна реєстраційний номер лота 204043.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції позивачка звернулась до Верховного суду із касаційною скаргою. Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року касаційні скарги АТ КБ «ПриватБанк», Другого Правобережного ВДВС м. Дніпра, представника ОСОБА_1 – адвоката Безрукової С.О. задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 грудня 2020 року залишено без змін.

У квітні 2023 року ОСОБА_6 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 02 грудня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, в якій просила скасувати оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2024 року у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_6 було відмовлено.

У березні 2024 року представник позивачки – адвокат Безрукова С.О. звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В. із заявою про видачу свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів на ім`я ОСОБА_1 , а саме на 1/2 частини торгівельного павільйону, загальною площею 65,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В. від 28 березня 2024 року представнику ОСОБА_1 – адвокату Безруковій С.О. було відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва. В обґрунтування відмови нотаріус зазначила, що представником ОСОБА_1 було надано копію акту про проведення електронних торгів, складеного 24 квітня 2017 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Петровим О.В. та затвердженого 24 квітня 2017 року в.о. начальника Новокодацького ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Пономаренко О.О. на 2-х аркушах, які не прошиті у спосіб, що унеможливлює їх з`єднання без порушення цілісності; крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої нотаріусом шляхом безпосереднього доступу до нього 24 березня 2024 року було виявлено той факт, що власником в цілому нерухомого майна (нежитлової будівлі – торгівельного павільйону літ.А-1, поз.1-6, загальною площею 65,8 кв.м, споруди № 1-4, мостіння I, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), згідно договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2023 року є інша особа, відмінна від ОСОБА_6 (т.1а.с.27).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_6 з 12 березня 2007 року була власницею частини нежитлової будівлі – торгівельного павільйону літ.А-1, поз.1-6, загальною площею 65,8 кв.м, споруди № 1-4, мостіння I, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

11 липня 2018 року право власності на спірне приміщення перейшло до ОСОБА_5 від ОСОБА_6 на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу, серія та номер: 622, виданий 11 липня 2018 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вакуленко С.О. 

02 листопада 2019 року право власності на спірне приміщення перейшло до ОСОБА_4 від ОСОБА_5 на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу, серія та номер: 984, виданий 02 листопада 2019 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О.

06 жовтня 2023 року на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 3792, виданий 06 жовтня 2023 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О.О., власником майна є ОСОБА_2 (т.1 а.с.15-19).

Відповідно до розпорядження Голови Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради від 05 жовтня 2023 року № 184-р-на підставі ст. 71 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», на підставі заяв батьків дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу частки нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 5719488212101, та частини нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 15139618, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було надано дозвіл батькам дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на укладення договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.202).

06 жовтня 2023 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , від імені якої діяла ОСОБА_6 , які діяли як «Продавці» та ОСОБА_2 , від імені якої діяв її батько ОСОБА_9 , як «Покупець», був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна –нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О.О., яка під час проведення нотаріальних дій перевірила наявність дозволу органу опіки та піклування, наявність арештів та обтяжень на вказаний об`єкт нерухомості (т.1 а.с.227-228).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела, що вона є власником майна, оскільки вона отримала акт про проведені електронні торги, однак своє право власності на нерухоме майно належним чином не зареєструвала та не отримала свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, тобто позивачка не набула право власності на нерухоме майно, яке було предметом реалізації з електронних торгів – нежитлової будівлі літ.А-1, поз.1-6, загальною площею 65,8 кв.м, споруди № 1-4, мостіння I, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно статті 321, 328, 392 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Стаття 210 ЦК України встановлює, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця – учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів – це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин..

Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно у випадках, визначених законодавством. Тобто вказаний акт є оформленням договірних правовідносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є правочином у розумінні статті 202 ЦК України.

Документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане нерухоме майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги. Підставою для вчинення цієї нотаріальної дії є звернення до нотаріуса набувача нерухомого майна чи його повіреної особи та подання ним документів, які безспірно встановлюють факт набуття права власності на нерухоме майно внаслідок проведення аукціону.

Тобто у випадку придбання нерухомого майна на прилюдних торгах документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є саме свідоцтво про придбання нерухомого майна, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені торги.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

При цьому, згідно з наведеними нормами права та пунктів 4, 5 розділу X «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 2831/5 від 29 червня 2016 року, вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Моментом виникнення майнових прав, а саме: суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності.

Згідно з положеннями частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

При цьому положеннями статті 13 цього Кодексу передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Із наведених положень законодавства вбачається, що захист цивільного права полягає в усуненні тих порушень, які перешкоджали в повній мірі його реалізації, також вбачається, що захист полягає у відновленні права, тобто тих його обсягів, які існували до порушення. Із наведених норм права також слідує, що при відновленні порушеного права особі не може бути надано за обсягом більше прав, ніж їх існувало до порушення.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначала, що з 23 березня 2017 року вона є власницею частки нежитлової будівлі – торгівельного павільйону літ.А-1, поз.1-6, загальною площею 65,8 кв.м, споруди № 1-4, мостіння I, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташованої на земельній ділянці кадастровий номер 1210100000:08:777:0343 з цільовим призначенням – роздрібна торгівля та комерційні послуги, площею 0,0189 га, що підтверджується протоколом № 244948 про проведення електронних торгів, актом про проведення електронних торгів нерухомого майна, складеним державним виконавцем Новокодацького ВДВС міста Дніпра Петровим О.В. 24 квітня 2017 року та затвердженим начальником Новокодацького ВДВС міста Дніпра.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу спірна нежитлова будівля відповідно до відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належала продавцю  ОСОБА_2  на підставі договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2023 року (т.1 а.с.14-18).

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 06 жовтня 2023 року, укладеного між  ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , з огляду на те, що позивачка не довела, що вона є власником відчуженого за оспорюваним договором майна, оскільки вона, отримавши акт про перемогу на електронних торгах, своє право власності на нерухоме майно належним чином не зареєструвала та не отримала свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, тобто позивачка не набула права власності на нерухоме майно, яке було предметом реалізації з електронних торгів – нежитлової будівлі літ.А-1, поз.1-6, загальною площею 65,8 кв.м, споруди № 1-4, мостіння I, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому позивачка не довела, що оспорюваним договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 06 жовтня 2023 року, стороною якого вона не була, порушуються її права як власника нерухомого майна.

Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Відповідно до пункту 5 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів).

Частина першою статті 72 вищевказаного Закону вказує, що придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів) оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва на підставі документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів погоджується з тим, що законодавчо не визначений конкретний строк для звернення переможця торгів до нотаріуса за отриманням Свідоцтва про право власності на майно, придбане на торгах. 
В суді апеляційної інстанції представником апелянта було зазначено, що її довіритель звернулась до нотаріальної контори вчасно, однак, нотаріус їй відмовив в усному порядку у у видачі свідоцтва з тих підстав, що відбувається оскарження торгів.
На підтвердження зазначеного та за вимогою колегії суддів надати належні докази такому твердженню, представником апелянта було надано відповідь приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової В.Ю. від 20.02.2026 року № 19/01-16 адвокатський запит. 
Нотаріусом було зазначено, що 26 квітня 2017 року ОСОБА_1 , звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової В.Ю., для отримання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на нерухоме майно, а саме 1/2 (одну другу) частку торгівельного павільону, загальна площа якого становить 65,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв”язку з тим, що ОСОБА_1 , не було надано належного документа, а саме оригіналу Акту від 24.04.2017 року про проведені електорнні торги нерухомого майна — видати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів на вказане нерухоме майно, не вбачалось можливим (т.3 а.с.185-187).
Іншої інформації представником апелянта на обгрунтування підстав не звернення її довірителя до нотаріуса протягом тривалого часу 2017-2024 роки суду не надано.
Колегія суддів звертає увагу, що з моменту придбання майна на електронних торгах квітень 2017 року та до березня 2024 року ОСОБА_1 не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на майно, придбане на торгах. Так само й не цікавилася та не опікувалася набутим майном, не утримувала його, хоча вважає себе його власником.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивачка не оформила у нотаріальному порядку договір купівлі-продажу нерухомого майна, придбаного на електронних торгах та не отримала нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності на нерухоме майно, то відповідно до змісту статті 334 ЦК України вона не набула у власність спірне майно, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно також не підлягають задоволенню.
Що також відповідає висновкам Верховного Суду 08 вересня 2021 справа №644/7232/17, який встановив, що право власності на нерухоме майно придбане з прилюдних торгів — виникає з моменту отримання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, а не з моменту оплати чи отримання акту про перемогу.

Щодо витребування спірного майна у відповідачки ОСОБА_2 колегія суддів враховує наступне.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, з урахуванням положень статті 387 ЦК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Верховний Суд зазначив, що суди допустили формальний підхід щодо встановлення факту наявності зазначеного у позовній заяві майна у фактичному володінні відповідача.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 отримала акт про проведені електронні торги, однак своє право власності на нерухоме майно належним чином своєчасно не зареєструвала, зокрема не отримала свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, тобто позивачка не набула право власності на нерухоме майно, яке було предметом реалізації з електронних торгів – частини нежитлової будівлі торгівельного павільйону літ.А-1, поз.1-6, загальною площею 65,8 кв.м, споруди № 1-4, мостіння I, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що витребувати можна лише те майно, яке є в наявності та фактично перебуває у незаконному володінні відповідача.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивачка надала пояснення та докази щодо обставин, на які вона посилався як на підставу своїх вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1  підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16 червня 2025 року – без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 16 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 29 квітня 2026 року.
Повний текст судового рішення складено 01 травня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

М.М. Пищида