П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 185/5005/26
Провадження № 3/185/1702/26

25 травня 2026 року       м. Павлоград

Суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Косюк А.П., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство України, місце служби і посада: відповідальний виконавець відділу персоналу штабу (S1) батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 , 
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
за участю: захисника – адвоката – Савка В.В. (в режимі ВКЗ), особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення №ДНП 0336 від 27 березня 2026 року вбачається, що “12” березня 2026 року o 11 годин 40 хвилин, солдат ОСОБА_1 будучи військовою службовою особою, а саме, відповідальний виконавець відділу персоналу штабу (S1) батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду та умовах воєнного стану (особливий період відповідно до ст. 1 Закону України “Про оборону України” включає в себе воєнний стан), в супереч вимогам статей 11, 13, 16, 291, 303 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей: 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України завела на Командно-спостережний пункт батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де неповнолітня дитина перебувала на військовому об`єкті на протязі приблизно 00 год. 30 хв.
У свою чергу Командно-спостережний пункт батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 це спеціально обладнане та оснащене технічними засобами місце, з якого здійснюється управління підрозділами при підготовці та у ході бою (дій).
У свою чергу на командно-спостережному пункті батальйону (роти) розміщуються командир батальйону (роти), його заступники, за винятком заступника командира батальйону з матеріально-технічного забезпечення (заступника командира роти з озброєння), офіцери штабу, а також командири доданих підрозділів.
Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про охорону дитинства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань сім`ї та дітей, забезпечує проведення широкої інформаційно-роз`яснювальної роботи щодо захисту дітей від участі у воєнних діях і збройних конфліктах, заохочує суспільство, громадські об`єднання та неурядові організації, медіа до просвітницької роботи серед дітей, їхніх батьків, інших законних представників.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я та безпечні умови життя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
В супереч вимогам статей 11, ІЗ, 16, 291, 303 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей: 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про охорону дитинства» недбало поставилася до виконання своїх обов`язків, внаслідок чого на Командно- спостережному пункті батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 зайшла та перебувала неповнолітня дитина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на військовому об`єкті приблизно 00 год. 30 хвилин, на якому відповідно до п.4 ПОРЯДОКУ застосування зброї і бойової техніки з`єднаннями, військовими частинами і підрозділами Збройних Сил під час виконання ними завдань щодо відсічі збройної агресії проти України затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 р. № 828 можливе відбутися відбиття нападу або попередження загрози нападу на об`єкти, що охороняються (у тому числі під час переміщення до/з району здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, тобто вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою провину не визнала та зазначила, вона підтримує свої письмові пояснення та зазначила, що первинні пояснення вона підписала не читаючи. 12 березня 2026 року о 11.40 годин її дитина не була на командно – спостережному пункті. Дитина дійсно розмовляла з батьком в цьому році. Батько кожного дня після 18.00 годин телефонував сину. Її син ні разу не був на КСП.
Захисник – адвокат Савко В.В. в судовому засіданні просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.  
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що йому відомо, що ОСОБА_1 водила на військовий КСП дитину. Конкретної дати дитина не казала. Йому відомо зі слів ОСОБА_1 , що дитина була у неї на роботі. Це було десь місяць назад. У них є спір про місце проживання дитини. Зі слів дитини він був на КСП у мами. Дитина була вдома, коли це розповідав. Відео з КСП у нього немає, а є лише відео де дитина розповідає, що він був на КСП. Це відбувалося в м. Павлоград. Це відео було приблизно місячної давності. 05 березня 2026 року йому син в телефонному режимі повідомив, що він на КСП гуляв з собакою, саме в цей день. 
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що на ОСОБА_1 було складено протокол нібито за те, що вона провела дитину на КСП. Також на нього був складений протокол. 12 березня 2026 року на КСП його не було. На цей день ОСОБА_1 відпросилася для звернення за медичною допомогою. Дозволу на знаходження дитини на КСП він не давав і у нього відсутня інформація про знаходження дитини на КСП в той день за цим фактом. 
Розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, на підставі всебічного, повного і об`єктивного аналізу всіх доказів по справі в їх сукупності, у відповідності до ст. 252 КУпАП, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та докази наявні у матеріалах справи приходить до наступного висновку.
Відповідно до загального визначення адміністративного правопорушення у ст. 9 КУпАП обов`язковою ознакою складу правопорушення, у тому числі передбачених ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, є вчинення особою певної дії або її бездіяльність, які згідно зі ст. 256 КУпАП мають бути конкретно визначені у протоколі.
Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
На підтвердження вини  ОСОБА_1 до справи долучено:
-протокол про адміністративне правопорушення №ДНП 0336 від 27 березня 2026 року;
-копію заяви ОСОБА_3 ;
-копію свідоцтва про шлюб, зареєстрованого між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;
-копію паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ;
-копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_5 ;
-копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_6 ;
-копію письмових пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_1 ;
-копію військового квитка у відношенні ОСОБА_1 ;
-рапорт від 27 березня 2026 року;
-заяву ОСОБА_1 від 27 березня 2026 року.
Також в судовому засіданні досліджені інші письмові докази:
-письмові пояснення ОСОБА_1 ;
-відповідь військової частини НОМЕР_1 на запит адвоката;
-копію службової характеристики ОСОБА_1 ;
-письмові пояснення ОСОБА_4 ;
-копію довідки – характеристики виданої командиром військової частини НОМЕР_1 №642/13449 від 20 травня 2026 року, з якої слідує, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 вересня 2025 року №244 перукаря ремонтної роти майстерні речового майна взводу матеріального забезпечення батальйону логістики, солдата ОСОБА_1 призначено з 01 вересня 2025 року по теперішній час на посаду відповідального виконавця групи персоналу (S-1) штабу батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_1 не є військовою службовою особою, оскільки її службові обов`язки за посадою не пов`язані з виконанням організаційно – розпорядчих або адміністративно – господарських обов`язків військової служби. 
Частиною 1 статті 172-15 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за недбале ставлення військової службової особи до військової служби.
Частиною 2 статті 172-15 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду.
Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні оголошено часткову мобілізацію та з цього часу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», в Україні діє особливий період.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 січня 2026 року №40/2026, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 27 квітня 2026 року №342/2026, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 04 травня 2026 року строком на 90 діб.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 172-13 КУпАП під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Згідно вимог ст.ст. 5, 7 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з дим Статутом та іншими нормативно-правовими актами. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець. Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири.
Статей 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що на військовослужбовців покладаються обов`язки, що визначаються статутами та порадниками Збройних Сил України.
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зазначено, що військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, ЩО визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами ЗС України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-15 КУпАП, полягає у недбалому ставленні військової службової особи до військової служби, що виражається у невиконанні або неналежному виконанні службових обов`язків.
Разом з тим, при встановленні недбалого ставлення до військової служби необхідно з`ясувати, чи була особа зобов`язана виконувати ті дії, невиконання яких ставиться їй у провину, а також чи мала вона реальну можливість їх виконати.
Так, згідно копії довідки – характеристики виданої командиром військової частини НОМЕР_1 №642/13449 від 20 травня 2026 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 вересня 2025 року №244 перукаря ремонтної роти майстерні речового майна взводу матеріального забезпечення батальйону логістики, солдата ОСОБА_1 призначено з 01 вересня 2025 року по теперішній час на посаду відповідального виконавця групи персоналу (S-1) штабу батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_1 не є військовою службовою особою, оскільки її службові обов`язки за посадою не пов`язані з виконанням організаційно – розпорядчих або адміністративно – господарських обов`язків військової служби. Таким чином, матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що саме ОСОБА_1 допустила виявлені порушення, або що зазначені порушення виникли внаслідок неналежного виконання нею службових обов`язків.
Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 зазначила, що 12 березня 2026 року о 11.40 годин її дитина не була на командно – спостережному пункті. Свідок ОСОБА_3 також не підтвердив ті обставини, що саме 12 березня 2026 року о 11.40 годин ОСОБА_1 завела на командно-спостережний пункт батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши, що йому відомо про те, що ОСОБА_1 водила на військовий КСП дитину. Конкретної дати дитина не казала. 
За таких обставин суддя приходить до висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно, поза розумним сумнівом, доводили факт недбалого ставлення до військової служби в умовах воєнного стану військовослужбовцем ОСОБА_1 судді не надано.
З огляду на те, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, вважаю, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП. 
Також слід зазначити, що згідно положень КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, що інкримінується особі.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини ("Малофеєв проти Росії" та "Карелін проти Росії") у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Таким чином вважаю, що докази наявні у матеріалах справи не можуть бути підставою для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Враховуючи вимоги статті 62 Конституції України, суд усі сумніви тлумачить на користь останнього.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, приходжу до висновку про необхідність закриття провадження по справі у зв`язку з неможливістю встановлення в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 252, 283, 284 КУпАП, суддя – 

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області. 
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана протягом десяти днів.
У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

 Суддя	  	 А. П. Косюк